Armillaria
![]() cama-sec de soca ![]() | |||||||||
Bolet | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
| |||||||||
Taxonomia | |||||||||
Super-regne | Eukaryota | ||||||||
Regne | Fungi | ||||||||
Classe | Agaricomycetes | ||||||||
Ordre | Agaricales | ||||||||
Família | Physalacriaceae | ||||||||
Gènere | Armillaria ![]() (Fr.) Staude, 1857[1] | ||||||||
Tipus taxonòmic | Armillaria mellea ![]() | ||||||||
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7a/Armillaria_mellea_closeup.jpg/220px-Armillaria_mellea_closeup.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3d/Amarill08r.jpg/220px-Amarill08r.jpg)
Armillaria és un gènere de fongs pertanyent a la família Physalacriaceae.[2]
Descripció
- Barret de 3-15 cm de diàmetre, cobert de petites escates fosques, de color marró clar groguenc (semblant al de la mel) i enganxós al tacte quan és humit.
- El peu pot tindre o no anell.
- Absència de volva.
- Esporada de color blanc.
- Algunes espècies són bioluminescents i poden ésser responsables del fenomen conegut com a foc follet.[3][4][5]
Hàbitat
Són fongs paràsits que viuen sobre arbres i arbustos llenyosos i poden ésser molt destructius, ja que són responsables de la podridura blanca o podridura seca (la fusta que la pateix es transforma en una massa clara, tova i farinosa). La seua alta capacitat destructiva prové del fet que, a diferència de la majoria dels paràsits, no li cal moderar el seu creixement per tal d'evitar la mort del seu hoste, ja que es nodrirà, igualment, de la matèria morta.[4]
Taxonomia
- Armillaria borealis Marxmüller et Korhonen
- Armillaria calvescens Bérubé & Dessur.
- Armillaria cepistipes Velenovský
- Armillaria ectypa (Fr.) Lamoure
- Armillaria fuscipes Petch
- Armillaria gallica Marxmüller et Romagnesi
- Armillaria gemina Bérubé & Dessur.
- Armillaria heimii Pegler
- Armillaria hinnulea Kile & Watling
- Armillaria laricina (Bolton) Sacc.
- Armillaria limonea (G. Stev.) Boesew.
- Armillaria lutea Gillet, 1874
- Armillaria luteobubalina Watling & Kile
- Armillaria mellea (Vahl ex Fr.) Kummer
- Armillaria nigropunctata Herink
- Armillaria novae-zelandiae (G. Stev.) Boesew.
- Armillaria obscura (Schaeff.) Herink
- Armillaria ostoyae (H. Romagnesi) Herink.
- Armillaria sinapina Bérubé & Dessur.
- Armillaria tabescens (Scop. ex Fr.) Emel[6][7][8]
Observacions
Algunes de les seues espècies són els organismes més longeus i grossos del planeta. Així, per exemple, Armillaria ostoyae pot cobrir 8,9 km² de superfície i arribar a tindre milers d'anys.[4][9]
Referències
- ↑ uBio (anglès)
- ↑ The Taxonomicon (anglès)
- ↑ Pegler DN., 2000. "Taxonomy, nomenclature and description of Armillaria". A: Fox RTV. Armillaria Root Rot: Biology and Control of Honey Fungus. Intercept. pp. 81–93. ISBN 1-898298-64-5
- ↑ 4,0 4,1 4,2 «Armillaria (Genus)» (en anglès). ZipcodeZoo.com. Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2013. [Consulta: 6 setembre 2010].
- ↑ MushroomExpert.Com (anglès)
- ↑ uBio (anglès)
- ↑ Catalogue of Life (anglès)
- ↑ StrainInfo Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine. (anglès)
- ↑ El mayor asesino del mundo (castellà)
Bibliografia
- Anderson, J.B. i R.C. Ullrich., 1979. Biological species of Armillaria in North America. Mycologia 71: 402-414.
- Anderson, J. B., (1986). Biological species of Armillaria in North America: Redesignation of groups IV and VIII and enumeration of voucher strains for other groups. Mycologia 78: 837-839.
- Banik, M. T., J. A. Paul & H. H. Burdsall, (1995). Identification of Armillaria species from Wisconsin and adjacent areas. Mycologia 87: 707-712.
- Banik, M. T., T. J. Volk & H. H. Burdsall, (1996). Armillaria species of the Olympic Peninsula of Washington state, including confirmation of North American biological species XI. Mycologia 88: 492-496.
- Baumgartner, K. & Rizzo, D. M., (2001). Distribution of Armillaria species in California. Mycologia 93: 821-830.
- Kim, M-S. Et al., (2000). Characterization of North American Armillaria species by nuclear DNA content and RFLP analysis. Mycologia 92: 874-883.
- Mallett, K.I., 1990. Host range and geographic distribution of Armillaria root rot pathogens in the Canadian prairie provinces. Canad, J. Forestry Res. 20: 1859-1863.
- Marxmüller, H., 1992. Some notes on the taxonomy and nomenclature of five European Armillaria species. Mycotaxon 44: 267-274.
- Morrison, D.J., D. Chu i A.L.S. Johnson, 1985. Species of Armillaria in British Columbia. Can. J. Plant Pathol. 7:242-246.
- Thiers, H. D. & Sundberg, W. J., (1976). Armillaria (Tricholomataceae, Agaricales) in the western United States including a new species from California. Madrono 23: 448-453.
- Volk, T. J. & Burdsall, H. H., (1993). The state of taxonomy in the genus Armillaria. McIlvainea 11: 4-11. «Enllaç».
- Volk, T. J. i H. H. Burdsall, Jr., (1995). A nomenclatural study of Armillaria and Armillariella species. Synopsis Fungorum 8. Fungiflora: Oslo, Noruega. 121 pp.
- Volk, T. J., (2005). Key to North American Armillaria species. «Enllaç».
- Watling, R., G.A. Kile i N.M. Gregory, 1982. The genus Armillaria - Nomenclature, Typification, the identity of Armillaria mellea and species differentiation. Trans. British Mycol. Soc. 78:271-285.
Enllaços externs
En altres projectes de Wikimedia: | |
![]() | Commons (Galeria) ![]() |
![]() | Commons (Categoria) ![]() |
![]() | Viquiespècies ![]() |
- CalPhotos (anglès)