El hijo del crack
![]() ![]() | |
Fitxa | |
---|---|
Direcció | Leopoldo Torre Nilsson i Leopoldo Torres Ríos ![]() |
Protagonistes | Jorge Amando Bo Oscar Rovito Francisco Pablo Donadío Pedro Laxalt Rolando Dumas Héctor Armendáriz Miriam Sucre Alberto Rinaldi Ángel Amadeo Labruna Walter Gómez Mario Boyé ![]() |
Producció | Jorge Amando Bo ![]() |
Guió | Leopoldo Torre Nilsson i Leopoldo Torres Ríos ![]() |
Música | José Rodríguez Fauré (en) ![]() ![]() |
Dissenyador de so | Germán Szulem |
Fotografia | Enrique Wallfisch |
Muntatge | Rosalino Caterbetti |
Productora | Sifa ![]() |
Dades i xifres | |
País d'origen | Argentina ![]() |
Estrena | 1953 ![]() |
Durada | 77 min ![]() |
Idioma original | castellà ![]() |
Color | en blanc i negre ![]() |
Descripció | |
Gènere | drama i cinema de futbol ![]() |
Tema | futbol ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
El hijo de crack és una pel·lícula de cinema sonor argentí, estrenada el 15 de desembre de 1953 al cinema Normandie de Buenos Aires.[1][2] Va ser dirigida per Leopoldo Torres Ríos i el seu fill Leopoldo Torre Nilsson i protagonitzada per Armando Bó, Oscar Rovito i Miriam Sucre. En el repartiment hi participen importants jugadors de futbol professional de l'època com Mario Boyé, Tucho Méndez i Ángel Labruna i periodistes com Fioravanti.[3][4]
ircumstàncies
La pel·lícula reprèn el tema tractat a Pelota de trapo, també dirigida per Torres Ríos i protagonitzada per Armando Bó. És l'última en la qual Leopoldo Torres Ríos i Leopoldo Torres Nilsson, pare i fill, van treballar junts.[5]
Argument
Mario López (Oscar Rovito) és un nen, fill d'un crack de futbol (Armando Bó) en decadència. Viu un món conflictiu i dual. D'una banda, mentre el seu pare és repudiat pels simpatitzants, per ja no estar en condicions físiques per a jugar, ell, el sosté tractant de creure que només es tracta d'una caiguda passatgera; d'altra banda, la seva mare i el seu avi matern, rebutgen el món del futbol i del carrer, sostenint que es tracta d'un món primitiu i inadequat. Prenent forces en la fe i l'amor que el seu fill li té, el crack, torna a tenir un gran partit. Però l'esforç, li costa la vida.
Actors
- Armando Bó, Héctor "Balazo" López (el crack)
- Oscar Rovito, Mario López (el fill del crack)
- Miriam Sucre, María del Carmen Alvarado de López (l'esposa del crack)
- Francisco Pablo Donadío, Alvarado (el sogre del crack)
- Pedro Laxalt, El suicida
- Héctor Armendáriz
- Alberto Rinaldi
- Rolando Dumas
- Nelson de la Fuente
- Víctor Omar
- Reina Ortiz
- Carlos Benso
- José Núñez
- Fioravanti
- Omar Crucci
- Ernesto Bruno
- Ángel Labruna
- Carlos Locasi
- Alberto Britos
- Juan Carlos Musegne
- Norberto Méndez
- Bruce
- Pío Barraza
- P. E. Arias
- Antonio Amaya
- Walter Gómez
- José María Minella
- Julio Venini
- Trotelli
- Roberto E. Rolando
- Mario Boyé
- Pedro Dellacha
- José García Pérez
- Tiritico
- José Ramos
- Pablo Cumo
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c8/El_Hijo_del_Crack_Leopoldo_Torre_Nilsson.jpg/220px-El_Hijo_del_Crack_Leopoldo_Torre_Nilsson.jpg)
Recepció
La International Film Guide va descriure la pel·lícula com una "obra purament comercial", a diferència de moltes altres pel·lícules de Torre Nilson com El crimen de Oribe (1950) i pel·lícules posteriors que eren més pel·lícules d'art amb atenció a temes, arguments i aspectes psicològics.[6][7] Jorge Miguel Couselo al seu llibre de 1984 Historia del cine argentino va remarcar que "malgrat un guió pobre, [la pel·lícula] mostrava serietat" i va elogiar el talent i el rendiment d'Oscar Rovito interpretant el fill.[8] Ricardo Oliveri al seu llibre de 1997 Cine argentino: crónica de 100 años va coincidir que Rovito havia aportat una bona actuació i va descriure la pel·lícula com un "producte agradable".[9] L'Instituto de Literatura Argentina va destacar la forta presència del pare i el fill a la pel·lícula i va destacar els seus elements i la seva càrrega neorrealistes.[10]
Referències
- ↑ University of California, Berkeley. Film quarterly. University of California Press, 1966, p. 135 [Consulta: 24 novembre 2011].
- ↑ Academia Nacional de Bellas Artes (Buenos Aires). Historia general del arte en la Argentina. Academia Nacional de Bellas Artes, 1988. ISBN 978-950-612-000-9 [Consulta: 24 novembre 2011].
- ↑ Wakeman, John. World Film Directors: 1945-1985. H.W. Wilson, 1987, p. 1111. ISBN 978-0-8242-0763-2 [Consulta: 24 novembre 2011].
- ↑ Cowie, Peter. 50 major film-makers. A. S. Barnes, 1 desembre 1975, p. 246. ISBN 978-0-498-01255-6 [Consulta: 24 novembre 2011].
- ↑ Plazaola, Luis Trelles. South American cinema: dictionary of film makers. La Editorial, UPR, 1989, p. 203. ISBN 978-0-8477-2011-8 [Consulta: 24 novembre 2011].
- ↑ Cowie, Peter. International film guide. Tantivy Press, 1967, p. 31 [Consulta: 24 novembre 2011].
- ↑ Núbila, Domingo di. Historia del cine argentino. Edición Cruz de Malta; distribudores: Editorial Schapire, 1960 [Consulta: 24 novembre 2011].
- ↑ Couselo, Jorge Miguel. Historia del cine argentino. Lectorum Pubns, 1984, p. 98. ISBN 9789502501055 [Consulta: 24 novembre 2011].
- ↑ Oliveri, Ricardo García. Cine argentino: crónica de 100 años. Manrique Zago Ediciones, 1997, p. 99. ISBN 9789875090163 [Consulta: 24 novembre 2011].
- ↑ Institute de Literatura Argentina "Ricardo Rojas.". Relecturas, reescrituras: articulaciones discursivas. Programa L.A.C., 1999, p. 580. ISBN 9789879816400 [Consulta: 24 novembre 2011].
Enllaços externs
- El hijo del crack, Cinenacional.com
El hijo del crack a YouTube