Experiment de Griffith
![]() | Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per a la seva verificabilitat. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6a/Griffith_experiment.svg/220px-Griffith_experiment.svg.png)
L'experiment de Griffith, que fou conduït el 1928 per Frederick Griffith, fou un dels primers experiments que suggeriren que els bacteris eren capaços de transferir informació genètica a través del procés de transformació bacteriana.[1][2]
Griffith usà dues soques de pneumococ amb les quals infectà ratolins, una soca tipus III-S (smooth, llís) i l'altra un tipus II-R (rough rugós). La soca III-S es recobreix ella mateixa amb una càpsula bacteriana de polisacàrids que la protegeix del sistema immunitari de l'hoste, resultant en la mort de l'hoste, mentre que la soca II-R no disposa d'aquesta càpsula protectora i és rebutjada pel sistema immunitari de l'hoste, i, per tant, és menys virulenta.
En l'experiment de Griffith els bacteris de la soca virulenta III-S foren morts per calor i les restes foren afegides en un cultiu de la soca II-R. En afegir les restes de bacteris III-S morts a bacteris II-R vius, aquests darrers aconseguien la capacitat de matar el ratolí en ésser-li inoculats. De la sang dels ratolins morts per aquesta barreja, Griffith fou capaç d'aïllar ambdues soques de pneumococs III-S i II-R. Griffith conclogué que algun "principi de transformació" s'havia després de les restes de bacteris de la soca virulenta III-S morta i havia convertit els bacteris II-R en bacteris virulents III-S.
Avui en dia, es coneix que el "principi transformant" de Griffith és l'ADN de la soca bacteriana III-S. Mentre que els bacteris havien estat morts, l'ADN sobrevisqué al procés d'escalfament i fou transferit a la soca II-R. L'ADN de la soca III-S contenia els gens implicats en la formació de la càpsula de polisacàrids. Equipat amb aquest joc de gens la soca inicial II-R estava protegida del sistema immunitari de l'hoste i podia matar a l'hoste. La natura exacta del principi transformant fou verificada pels experiments d'Avery, McLeod i McCarty i per Hershey i Chase.
Referències
- ↑ Lorenz MG, Wackernagel W «Bacterial gene transfer by natural genetic transformation in the environment». Microbiol. Rev., 58, 3, 1994, pàg. 563–602. PMID: 7968924.
- ↑ Downie AW «Pneumococcal transformation--a backward view. Fourth Griffith Memorial Lecture». J. Gen. Microbiol., 73, 1, 1972, pàg. 1–11. PMID: 4143929.
Bibliografia
- Avery, MacLeod, and McCarty «Studies on the Chemical Nature of the Substance Inducing Transformation of Pneumococcal Types: Induction of Transformation by a Desoxyribonucleic Acid Fraction Isolated from Pneumococcus Type III» (en anglès). Journal of Experimental Medicine, 79, 1, 1944, pàg. 137–58. DOI: 10.1084/jem.79.2.137.
- Article d'Avery, McLeod i McCarty sobre la descripció del material transformant de Griffith. article original i la reimpressió del 35é aniversari.)
- Daniel Hartl and Elizabeth Jones. Genetics: Analysis of Genes and Genomes, 6th edition. Jones & Bartlett, 2005. 854 pàgines. ISBN 0-7637-1511-5.
Enllaços externs
- El factor assassí de Fred Griffith al Museu Virtual Interactiu sobre la Genètica i l'ADN Arxivat 2009-12-23 a Wayback Machine.