Frédéric Berat
![]() Litografia de Marie-Alexandre Alophe. (1850) ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 11 març 1801 ![]() Rouen (França) ![]() |
Mort | 2 desembre 1855 ![]() rue de Lille (França) ![]() |
Sepultura | cementiri de Père-Lachaise, 49 48° 51′ 46″ N, 2° 23′ 35″ E / 48.86266°N,2.393159°E / 48.86266; 2.393159 Grave of Bérat (en) ![]() ![]() |
Residència | Rouen París ![]() |
Activitat | |
Ocupació | compositor, poeta, chansonnier, goguettier ![]() |
Obra | |
Obres destacables
| |
Família | |
Germans | Eustache Berat ![]() |
Signatura ![]() ![]() | |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Frédéric Berat (Rouen, 11 de març, 1801 – París, 2 de desembre, 1855) fou un poeta i compositor francès.
Fou autor d'un gran nombre de cançons populars, la majoria d'ells dedicats a la seva regió natal de Normandia, la més popular de les quals fou l'himne Ma Normandie ("La meva Normandia"), considerada com a himne oficiós tant de Normandia com de l'illa de Jersey. Tanmateix, portà una existència modesta com a empleat de la companyia del gas.
El seu germà Eustache també es dedicà aquest gènere i potser el va superar. Els títols de les cançons que aconseguiren més acceptació a més de l'anterior, en aquella època són: La Lisette de Béranger, Berenice, Ma petite Toinette, Le Marchand de chansons, Le Berger normand, La Montagnarde, Le Départ, Mon Village, Bonne espérance, A la frontière, Le Retour du petit Saboyard, Mon petit Pierre. Les seves obres completes es publicaren amb el títol de Chansons, paroles et musique (París, 1855).[1]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- ↑ Enciclopèdia Espasa Volum núm. 8, pàg. 189. (ISBN 84-239-4508-1)