Léolo
Fitxa | |
---|---|
Direcció | Jean-Claude Lauzon ![]() |
Protagonistes | Gilbert Sicotte Ginette Reno Julien Guiomar Maxime Collin Pierre Bourgault Giuditta del Vecchio (en) ![]() Lorne Brass Germain Houde Denys Arcand Andrée Lachapelle ![]() |
Ajudant de direcció | Marzio Casa i Jacques W. Benoît ![]() |
Director artístic | François Séguin ![]() |
Producció | Lyse Lafontaine i Aimée Danis ![]() |
Dissenyador de producció | François Séguin i André Chamberland (en) ![]() ![]() |
Guió | Jean-Claude Lauzon ![]() |
Música | Tom Waits i Richard Grégoire ![]() |
Fotografia | Guy Dufaux ![]() |
Muntatge | Michel Arcand ![]() |
Vestuari | François Barbeau ![]() |
Productora | Les Productions du Verseau Inc. (en) ![]() ![]() |
Distribuïdor | Alliance Films i Netflix ![]() |
Dades i xifres | |
País d'origen | Canadà i França ![]() |
Estrena | 1992 ![]() |
Durada | 107 min ![]() |
Idioma original | francès ![]() |
Versió en català | ![]() |
Rodatge | Montreal ![]() |
Color | en color ![]() |
Descripció | |
Gènere | drama i comèdia ![]() |
Tema | família disfuncional ![]() |
Lloc de la narració | Canadà ![]() |
Premis i nominacions | |
Nominacions | candidata internacional als Premis Oscar (1993) ![]()
|
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Léolo és una pel·lícula quebequesa dirigida per Jean-Claude Lauzon, estrenada l'any 1992. Ha estat doblada al català.[1]
El film està parcialment basat en L'Avalée des avalés de Réjean Ducharme així com inspirat en la infantesa de Lauzon.[2]
El 2005, la revista Time va definir Léolo com un dels 100 millors films de tots els temps.[3]
Argument
Léo Lauzon és un nen que viu en un humil barri de Mont-real, atrapat en una sòrdida existència al si d'una família disfuncional. Cada nit intenta evadir-se per mitjà dels records, els somnis i la seva desbordant imaginació, però la crua realitat familiar interromp sempre les seves fantasies: té un pare obsessionat per la salut intestinal de tota la família, un germà culturista que viu pres de la por, dues germanes que pateixen trastorns mentals, un avi a qui ningú presta massa atenció i una mare enorme que domina el microcosmos familiar.
Envoltat de malalts mentals, somiant i escrivint, imagina que la seva mare no ha pas estat embarassada pel seu pare, sinó indirectament per un sicilià amb l'ajuda d'una tomata italiana contaminada.[4] Decideix així de fer-se dir Léolo Lozone.[2] A l'alba de la pubertat, fantasieja sobre la seva veïna Bianca.[5]
Repartiment
- Gilbert Sicotte: Narrador (veu)
- Maxime Collin: Léolo
- Ginette Reno: Mare
- Julien Guiomar: Avi
- Pierre Bourgault: Domador de versos
Premis i nominacions
- Premi Enginy (Canadà): Millor guió original, Millor muntatge, Millor vestuari
- Festival Internacional de Cinema de Toronto: Millor film canadenc
- Festival Internacional de Cinema de Vancouver: Millor guió canadenc
- 100 millors films de tots els temps, revista Time (2005)
- Selecció oficial a la secció Canes Classics en el Festival de Canes 2014
Referències
- ↑ «Léolo». esadir.cat.
- ↑ 2,0 2,1 «Léolo - Chaude et amoureuse». http://cinemaquebecois.telequebec.tv,+2011. Arxivat de l'original el 2012-05-01. [Consulta: 23 febrer 2017].
- ↑ (anglès) Richard Corliss. «K - M: Léolo (1992)». Time, 12-02-2005. Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 23 febrer 2017].
- ↑ Tom McSorley. «Léolo». http://www.thecanadianencyclopedia.com,+2011.[Enllaç no actiu]
- ↑ «Léolo - Résumé». http://www.ecranlarge.com,+2011.