DEZA
DEZA, a.s. | |
---|---|
![]() Areál společnosti DEZA ve Valašském Meziříčí | |
Základní údaje | |
Právní forma | akciová společnost |
Datum založení | 1960 (1990) |
Sídlo | ![]() |
Adresa sídla | Masarykova 753, Valašské Meziříčí, 757 01, Česko |
Klíčoví lidé | Ing. Zbyněk Průša |
Charakteristika firmy | |
Oblast činnosti | chemický průmysl |
Produkty | benzen, naftalen a další |
Obrat | 9,3 mld. Kč (2018) |
Provozní zisk | 258 mil. Kč (2018) |
Výsledek hospodaření | 461 mil. Kč (2018) |
Celková aktiva | 6,9 mld. Kč (2018) |
Vlastní kapitál | 4,4 mld. Kč (2018) |
Zaměstnanci | 1 021 (2018) |
Mateřská společnost | Agrofert |
Majitel | Agrofert (100 %) |
Identifikátory | |
Oficiální web | www.deza.cz |
IČO | 00011835 |
LEI | 31570010000000043745 |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
DEZA, a.s.[1] se sídlem ve Valašském Meziříčí je společnost zabývající se zpracováním černouhelného dehtu a surového benzolu.[2] Společnost patří do holdingu Agrofert.[1]
Historie
Závod Julius Rütgers v Ostravě
Počátky činnosti firmy spadají až do 12. června 1892, kdy Julius Rütgers zahájil v Zábřehu u Moravské Ostravy výstavbu závodu na destilaci dehtu. Provoz prvních dvou destilačních jednotek byly spuštěn 10. ledna 1893, v následujícím roce byl zahájen provoz dalších dvou zařízení. V rámci destilace byla získávána směs olejů s nižší teplotou varu, která byla přepravována k dalšímu zpracování do závodu v rakouském Angernu. Dalšími produkty byl impregnační olej a smola, které se používaly jako dehtové nátěry pro impregnaci střech. Postupně byly budovány další výrobní jednotky: v roce 1894 krystalizační zpracování antracenových olejů, v roce 1896 destilace olejů. Tehdy závod zpracovával asi 20 tisíc tun dehtu ročně.[3] Jako v prvním závodě na českém území zde byla v roce 1899 zahájena výroba čistého toluenu, čistého benzenu a rozpouštěcího benzolu, o rok později také antracenu.[4] Do roku 1905 taky byl vybudován podnik na komplexní zpracování benzolu a dehtu z koksoven na území Ostravsko-karvinského revíru.
V letech mezi světovými válkami docházelo k postupné modernizaci výroby, zvyšování kapacity a rozšiřování výrobního programu např. o silniční dehty, smolné produkty či dehtové nátěry. Zpracovatelská kapacita vzrostla po výstavbě dvou kontinuálních destilačních jednotek (dány do provozu v letech 1933 a 1935) na 80 000 tun dehtu za rok, v roce 1944 byla dostavěna třetí jednotka, takže kapacita dosáhla hodnoty až 180 000 tun za rok.[3] V roce 1921 došlo k transformaci závodu na komanditní společnost Julius Rütgers, která byla v roce 1945 znárodněna. Znárodněný podnik se stal v roce 1946 součástí národního podniku Ostravské chemické závody,[5] kam patřily i další ostravské chemičky (např. dnešní BorsodChem MCHZ). V roce 1950 se však jednotlivé závody osamostatnily[6] a někdejší továrna Julia Rütgerse se tak stala samostatným podnikem s názvem Urxovy závody.[5]
Urxovy závody
V tomto období již bylo zřejmé, že ostravský podnik nebude schopen plnit dlouhodobě rostoucí výrobní požadavky (mezi lety 1947 a 1960 vzrostla zpracovatelská kapacita z 131 na 342 tisíc tun dehtu za rok), proto bylo 21. ledna 1960 rozhodnuto vládou Československé republiky o výstavbě nového závodu ve Valašském Meziříčí. Již 16. listopadu téhož roku pak byla výstavba zahájena. Jako první[3] byla v roce 1963 spuštěna hydrogenační rafinace koksárenského benzolu.[6] Další fázi rozvoje valašskomeziříčského závodu bylo zahájení provozu primární destilace dehtu v roce 1968, čímž bylo ukončeno zpracování dehtu v Ostravě. Následovala výstavba dalších provozů, které umožnily zpracování dehtových látek přímo v areálu továrny. Šlo především o tři linky, které zpracovávaly těžké dehtové oleje na olejové retortové saze (zprovozněny postupně v letech 1970, 1971 a 1981). V roce 1970 byla spuštěna výroba antracenového oleje (z antracenu), v roce 1971 pak ftalanhydrid (z naftalenu), který se dále používal pro výrobu ftalátových změkčovadel.[3] V Ostravě tak zůstala jen výroba fenolu[4] a úplné ukončení provozu ostravského závodu nastalo v roce 1996 poté, co byla v roce 1994 zahájena výroba fenolů ve Valašském Meziříčí.[3] Samotné vedení Urxových závodů, které byly od roku 1965 součástí koncernu Unichem Pardubice, přesídlilo do Valašského Meziříčí v roce 1967.[5]
Organik Otrokovice
Od roku 1963 je byl součástí Urxových závodů také provoz Organik Otrokovice. Jednalo se o původní Závod na výrobu chemikálií, který byl založen v rámci Baťových závodů ve 30. letech 20. století a jeho úkolem bylo zásobování obuvnických a gumárenských podniků chemikáliemi. Po znárodnění firmy Baťa v roce 1945 byly její provozy začleněny do národního podniku Svit, z něhož byly v roce 1953 vyčleněny závody, jejichž produkce přímo nesouvisela s obuvnickou výrobou. Byl tak vytvořen národní podnik Organik, který se zabýval výrobou chloroprenového kaučuku, karbidu vápníku, acetylenu a dibutylftalátu, později také chlorkaučuku, anilinformaldehydové pryskyřice, kyseliny aminokapronové, ochronalů, dalších typů esterů a antrachinonu. V roce 1958 podnik o svou samostatnost přišel, neboť byl včleněn do koncernu Rudý říjen Gottwaldow, v roce 1963 se pak stal jedním ze závodů Urxových závodů, tedy dnešní Dezy, jejíž součástí je dosud. Otrokovická pobočka Dezy si ponechala název Organik a v současnosti se zabývá výrobou změkčovadel a antrachinonu.[3]
Současná DEZA
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a5/Vala%C5%A1sk%C3%A9_Mezi%C5%99%C3%AD%C4%8D%C3%AD%2C_DEZA_%2802%29.jpg/220px-Vala%C5%A1sk%C3%A9_Mezi%C5%99%C3%AD%C4%8D%C3%AD%2C_DEZA_%2802%29.jpg)
28. června 1989 se Urxovy závody osamostatnily jako státní podnik se sídlem ve Valašském Meziříčí. Na základě rozhodnutí ministra průmyslu České republiky byl tento státní podnik zrušen bez likvidace a vložen do společnosti DEZA, akciová společnost,[7] (akronym DEhtové ZÁvody) založené 29. prosince 1990. Od 6. srpna 2001 pak společnost nese současný zkrácený název DEZA, a.s.[1] Podnik byl privatizován a jeho vlastníky se staly investiční fondy IKS Komerční banky a Spořitelní investiční společnost. O tom, že tyto fondy hledají nového vlastníka Dezy se spekulovalo již v roce 1997, nakonec byla jako potenciální investor vybrána firma Agrofert Andreje Babiše. Ta však do určeného data 21. srpna 1998 nezaplatila požadovanou kupní cenu, přesto Babiš potvrdil, že má o Dezu zájem, ale požaduje snížení ceny.[8] Analytikové Patria Finance a Živnobanky již na konci roku 1998 shodně konstatovali, že Agrofert nemá dostatečný vlastní kapitál k uskutečnění tohoto obchodu a musel by transakci financovat z úvěru.[9] Nakonec se Agrofert holding stal v květnu 1999 majoritním vlastníkem společnosti s podílem 59,6 %, za který zaplatil 528 milionů korun. Obratem však Agrofert prodal část akcií finančnímu investorovi tak, aby se podíl Agrofertu v Deze snížil na 49,95 % a nemuseli být vyplaceni minoritní akcionáři.[10] Podle obchodního rejstříku byla v roce 2005 hlavním akcionářem Dezy (s podílem hlasovacích práv 99,10 %) společnost Precheza, kde držel majoritu Agrofert Holding.[11] Agrofert Holding (od 1. října 2013 nesoucí název Agrofert)[12] se stal 3. září 2007 jediným akcionářem Dezy.[1] Od 31. října 2017 je Deza majitelem polské společnosti Petrochemia-Blachownia, která má podobný výrobní program jako mateřská společnost.[13]
Kontroverze
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c6/Vala%C5%A1sk%C3%A9_Mezi%C5%99%C3%AD%C4%8D%C3%AD%2C_DEZA_%2803%29.jpg/180px-Vala%C5%A1sk%C3%A9_Mezi%C5%99%C3%AD%C4%8D%C3%AD%2C_DEZA_%2803%29.jpg)
Únik naftalenu
V listopadu 2008 přinesla média informace o tom, že na konci října došlo v areálu chemičky DEZA k úniku přibližně dvaceti tun naftalenu. Na samotný únik naftalenu se však přišlo až po 11 dnech, kdy na silný zápach v ovzduší upozorňovali obyvatelé Valašského Meziříčí, do té doby chemička o problémech neinformovala. Podle představitelů společnosti DEZA došlo k úniku naftalenu do kanálu, který pracovníci následně nahřívali párou a tím došlo k šíření silného zápachu.[14][15][16]
Vypouštění kyanidů
Při zpracování dehtu vstupní surovina obsahuje 3 až 5 % vody a v této vodě je stopově obsažené nebezpečné kyanidy. Následně je voda čištěna, ale i vyčištěná odpadní voda obsahuje stopové množství kyanidu. Podle sdružení Arnika vypouští DEZA do řeky Bečvy stovky kilogramů kyanidů ročně. V letech 2006 a 2007 vypouštěla chemička ročně až 600 kg kyanidu, roku 2016 to bylo 200 kg a zatím nejmenší množství roku 2018 činilo celkem 60 kg.[17]
K hospodaření firmy DEZA s nebezpečnými odpady vzniklo několik diplomových prací. Z nich mimo jiné vyplývá, že DEZA ročně produkuje v surových odpadních vodách řádově tuny kyanidů. K snížení obsahu kyanidů v odpadních vodách byla roku 2007 zřízena ozonizační jednotka, která však neplnila očekávanou funkci a produkovala další kyanidy z odpadních thiokyanátů. Proto byl později instalován „obtok“ systému ozonizace a není zřejmé, zda se ozonizace nadále používá ani jak je tento chybějící stupeň detoxikace odpadů kompenzován. DEZA měla roku 2020 spustit novou biologickou čističku odpadních vod, ale získala dočasné povolení k přepojení odtoku z terciárního dočištění obtokem laguny přímo před odtokový objekt za lagunou prostřednictvím nově vybudované kanalizace do odtokového koryta a následně do vodního toku řeky Bečva. Povolení platilo pouze po dobu zkušebního provozu do 20. června 2020. V jedné ze studií je uvedeno, že při výskytu většího množství odpadních vod nebo díky většímu srážkovému úhrnu, ozonizace nedokáže všechny vody zpracovat a jsou obtokem vypouštěny přímo do chemické kanalizace.[18]
O havárii v odpadovém hospodářství firmy DEZA vypovídá řada nepřímých důkazů, mimo jiné mimořádný odběr vzorků odpadních vod v neděli 20. září 2020 v osm hodin ráno, tedy v době, kdy teoreticky o kyanidové otravě ještě nikdo nevěděl. Vzorky však nebyly předány akreditované laboratoři a zpracovala je laboratoř firmy DEZA; ta má však akreditaci pouze pro analýzu plynných vzorků ovzduší. Původce kyanidové otravy o probíhajícím úniku do řeky Bečvy věděl[zdroj?] a snažil se ji zmírnit vypouštěním chloru nebo chlornanů v alkalickém prostředí (dle výpovědi rybářů v místě prvního úseku úhynu ryb). Česká inspekce životního prostředí, spadající pod ministra životního prostředí Richarda Brabce, dostala výsledek analýzy Státního veterinárního ústavu v Olomouci s potvrzením příznaků otravy kyanidem již 21. září 2020, ale podle některých zdrojů se snažila informaci zadržet a svalit vinu na firmy z areálu Tesly Rožnov.[19]
Znečištění ovzduší
DEZA patří dlouhodobě k největším znečišťovatelům ovzduší v Česku.[20][21][22][23] Podle informací spolku Arnika zabývajícího se životním prostředím byla v roce 2010 DEZA vůbec největším znečišťovatelem ovzduší v Česku. Z areálu chemičky jsou do ovzduší uvolňovány především karcinogenní emise benzenu. V roce 2010 vypustila DEZA do ovzduší podle informací spolku Arnika 9,2 tun emisí benzenu, o rok dříve to bylo 6,057 tun.[24] Znečištěním ovzduší a půdy nejvíce trpí vesnice Lešná a Mštěnovice, kde díky povětrnostním vlivům dopadá nejvíce chemických zplodin. V roce 2012 společnost uvedla do provozu novou jednotku zabraňující úniku emisí naftalenu do ovzduší a podle informací mluvčího společnosti došlo k omezení emisí naftalenu téměř na nulu.[25] DEZA podle vyjádření tiskového mluvčího investovala v letech 1993 až 2012 do ekologie přibližně 2,6 miliardy korun.[26][27]
Odkazy
Reference
- ↑ a b c d Úplný výpis z obchodního rejstříku DEZA, a.s., B 120 vedená u Krajského soudu v Ostravě [online]. Rev. 2015-01-28 [cit. 2015-01-28]. Dostupné online.
- ↑ Co děláme [online]. Valašské Meziříčí: DEZA [cit. 2015-01-28]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2015-02-03.
- ↑ a b c d e f KALLEROVÁ, Miriam. Sto dvacet let historie společnosti Deza. Valašský chemik. Listopad 2012, roč. XLV. Dostupné online. Archivováno 6. 3. 2016 na Wayback Machine.
- ↑ a b Komanditní společnost Julius Rütgers, Moravská Ostrava - Theerproduktenfabrik Julius Rütgers [online]. hornictvi.info [cit. 2015-01-29]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-03-05.
- ↑ a b c Historie společnosti [online]. Valašské Meziříčí: DEZA [cit. 2015-01-28]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2015-02-03.
- ↑ a b LUBOJACKÝ, Jaromír. Strukturální změny MCHZ Ostrava (studie). Jistebník: Vysoká škola chemicko-technologická, Ixa Consulting, 2011. Dostupné online. [nedostupný zdroj]
- ↑ Úplný výpis z obchodního rejstříku Urxovy závody, státní podnik, AXIV 138 vedená u Krajského soudu v Ostravě [online]. Rev. 2015-01-29 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
- ↑ lup; tok. Agrofert chce bojovat za koupi Dezy. Hospodářské noviny [online]. 1998-11-11, rev. 2001-06-13 [cit. 2015-01-30]. Dostupné online.
- ↑ Deza konečně spěje k prodeji. Hospodářské noviny (HN.cz) [online]. 1999-05-20 [cit. 2023-12-05]. Dostupné online.
- ↑ KLEIN, Karel. Agrofert nemá na výkupy. Euro. Roč. 1999, čís. 29.
- ↑ Úplný výpis z obchodního rejstříku PRECHEZA a.s., B 153 vedená u Krajského soudu v Ostravě [online]. Rev. 2015-01-30 [cit. 2015-01-30]. Dostupné online.
- ↑ Úplný výpis z obchodního rejstříku AGROFERT, a.s., B 6626 vedená u Městského soudu v Praze [online]. Rev. 2015-01-30 [cit. 2015-01-30]. Dostupné online.
- ↑ Petrochemia Blachownia sprzedana. Czesi nowymi właścicielami producenta benzenu. KK24.pl [online]. 2017-10-31 [cit. 2018-02-19]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2018-03-11.
- ↑ Valašskomeziříčská chemička Deza tajila únik naftalenu [online]. Česká televize, 2008-11-08 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
- ↑ MIKULENKA, Michal. Chemička Deza tajila únik naftalenu [online]. Valašský deník, 2008-11-08 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
- ↑ ČTK. Chemičce uniklo 20 tun naftalenu, přesto mlčela [online]. TÝDEN.cz, 2008-11-08 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
- ↑ ZÁVADA, Michal. Babišova DEZA vypouští kyanid do vody pravidelně, dokazuje to registr znečišťování. Forum24 [online]. 2020-09-26 [cit. 2020-11-05]. Dostupné online.
- ↑ PETŘIVALSKÝ, Marek. Marek Petřivalský: DEZA: O stopových kyanidech a kyanidových stopách (část I.). Ekolist.cz [online]. 2020-10-13 [cit. 2020-11-05]. Dostupné online.
- ↑ PETŘIVALSKÝ, Marek. Marek Petřivalský: DEZA: O stopových kyanidech a kyanidových stopách (část II.). Ekolist.cz [online]. 2020-10-15 [cit. 2020-11-05]. Dostupné online.
- ↑ ČUNKOVÁ, Daniela. Deza investovala miliardy, přesto dál chrlí do ovzduší karcinogeny [online]. iDNES.cz, 2011-10-16 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
- ↑ DEZA Valašské Meziříčí vypustila nejvíce karcinogenních a reprotoxických látek ze všech podniků v České republice [online]. příroda.cz, 2006-11-09 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
- ↑ TOPINKOVÁ, Martina. Středočeské podniky se derou mezi největší znečišťovatele v Česku [online]. iDNES.cz, 2012-10-04 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
- ↑ pek. Kdo nejvíc škodí českému vzduchu? Firmy na severu Moravy, na Ústecku a ty středočeské [online]. iHNed.cz, 2012-10-04, rev. 2012-10-05 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
- ↑ BURDA, Michal. Deza kraluje znečišťovatelům [online]. Valašský deník, 2011-10-06 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
- ↑ BURDA, Michal. Tlak lidí zabral. Deza už naftalen téměř nevypouští [online]. Valašský deník, 2013-10-16 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
- ↑ BURDA, Michal. Deza za to nemůže. Rožnov znečišťuje doprava a lokální kotelny [online]. Valašský deník, 2012-12-20 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
- ↑ BURŠÍKOVÁ, Alexandra. Do snižování emisí investovala Deza od roku 1993 2,6 miliardy korun [online]. Valašský deník, 2013-05-11 [cit. 2015-01-29]. Dostupné online.
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu DEZA na Wikimedia Commons
- Oficiální webové stránky