Geografie Španělska
Geografie Španělska | |
---|---|
![]() | |
Nejvyšší bod | Pico del Teide (3 715 m n. m.) |
Nejnižší bod | Atlantský oceán (0 m n. m.) |
Nejdelší řeka | Ebro (910 km) |
Rozloha | 504 782 km² |
Stát | Španělsko![]() |
Nadřazená jednotka | Evropa |
Souřadnice | 40°0′0″ s. š., 4°0′0″ z. d. |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Španělsko je přímořský stát v jihozápadní Evropě. Zaujímá přibližně 84 % rozlohy Pyrenejského poloostrova, který sdílí s Portugalskem, Andorrou a Gibraltarem. Gibraltar je zámořské území Spojeného království. Španělsku patří také souostroví Baleáry (španělsky Islas Baleares) ve Středozemním moři a Kanárské ostrovy (Islas Canarias) v Atlantském oceánu, dvě městské exklávy v severní Africe Ceuta a Melilla a Španělské severoafrické državy (Plazas de Soberanía en el Norte de Africa) [zdroj?], které se skládají z pěti malých ostrovů při marockém pobřeží. Španělsko má rozlohu 504 782 km², z toho 499 542 km² tvoří souš a 5240 km² voda.
Španělsko je z 88 % ohraničeno mořem (délka pobřeží činí 4964 km) a zbývajících 12 % tvoří pozemní hranice (1917,8 km). Na severu, severozápadě a jihozápadě je omýváno Atlantským oceánem (Biskajským zálivem na severu a Cádizským zálivem na jihozápadě) a na jihu a na východě od Gibraltarského průlivu po Pyreneje Středozemním mořem. Gibraltarský průliv odděluje Španělsko a celou Evropu od severní Afriky a v nejužším místě má šířku 13 km. Španělsko má pozemní hranici s Francií (623 km) a s Andorrou (63,7 km), která prochází Pyrenejemi na severovýchodě, s Portugalskem (1214 km) na západě a s Gibraltarem (1,2 km) v blízkosti nejjižnějšího cípu poloostrova. Autonomní města Ceuta a Melilla mají pozemní hranice s Marokem (Ceuta 6,3 km a Melilla 9,6 km).
Přírodní poměry
Povrch
Jádro pevninského Španělska tvoří centrální náhorní plošina, známá jako Meseta, která je ze severní, jižní, východní a částečně i západní strany obklopena horami. Touto náhorní plošinou prochází několik horských systémů, které jsou nižší než okrajová pohoří. Kromě náhorních plošin a pohoří má Španělsko úzké pobřežní nížiny a několik nížinatých údolí řek, z nichž největší je Andaluská nížina (též Betická nížina). Zemi lze rozdělit na deset přírodních regionů či subregionů: Meseta Central, Kantaberské pohoří a severozápadní region, Iberské pohoří, Pyreneje, Betická Kordillera, Andaluská nížina, údolí řeky Ebro, pobřežní nížiny, Baleárské ostrovy a Kanárské ostrovy. Tyto regiony se obvykle dělí do čtyř skupin: Meseta Central a přilehlá pohoří, ostatní horské oblasti, nížiny a ostrovy.[1]
Meseta a přilehlá pohoří
Meseta je rozlehlá náhorní plošina s průměrnou nadmořskou výškou 700 m [2], která tvoří centrální část pevninského Španělska. Je obklopena horami a mírně se svažuje k západu k hranici s Portugalskem. Prochází jí Kastilské pohoří neboli Centrální kordillera (Sistema Central neboli Cordillera Central), označované jako „páteř“ Mesety Central, a rozděluje Mesetu Central na Severní a Jižní submesetu. Severní submeseta, zvaná též Starokastilská tabule, má větší nadmořskou výšku a menší rozlohu než Jižní submeseta, zvaná též Novokastilská tabule. Kastilské pohoří dosahuje na sever od Madridu nadmořské výšky přes 2400 m a jeho nejvyšší vrchol, Pico Almanzor s nadmořskou výškou 2592 m, se nachází západně od hlavního města. Západní části Kastilského pohoří, které zasahují i do Portugalska, nesou stopy zalednění a jejich vrcholky jsou po většinu roku pokryty sněhem. Navzdory své výšce tento horský systém netvoří výraznější bariéru mezi severní a jižní částí Mesety Central, neboť několik průsmyků umožnilo vybudování silničního a železničního spojení.
Jižní část Mesety dále rozděluje dvojice pohoří – Montes de Toledo na západě a Sierra de Guadalupe na východě. Jejich vrcholy přesahují výšku 1500 m. Díky četným snadno prostupným průsmykům tato pohoří nepředstavují překážku pro dopravu a komunikaci. Oba horské hřbety jsou odděleny od Kastilského pohoří na severu řekou Tajo.
Horské regiony obklopující Mesetu jsou Sierra Morena, Kantaberské pohoří (Cordillera Cantábrica) a Iberské pohoří (Sistema Ibérico). Sierra Morena, která vymezuje jižní okraj Mesety Central, navazuje na východě na jižní výběžek Iberského pohoří a táhne se podél severního okraje údolí řeky Guadalquivir k západu, kde se spojuje s horami jižního Portugalska. Směrem k severu dosahuje Sierra Morena k řece Guadiana. Navzdory nevelké nadmořské výšce, jen výjimečně přesahující 1300 m, je Sierra Morena skalnatá.
Kantaberské pohoří je vápencové a ohraničuje Mesetu Central na severu. Táhne se podél pobřeží Biskajského zálivu, ke kterému se strmě svažuje. Jeho nejvyšší vrchol je Torre de Cerredo (2648 m n. m.), který je součástí hřbetu Picos de Europa.
Iberské pohoří se táhne od Kantaberského pohoří směrem k jihovýchodu a odděluje Mesetu Central od údolí Ebra. Jeho východní část se rozkládá mezi řekami Ebro a Júcar. Neúrodné a skalnaté svahy tohoto horského masivu zaujímají plochu přibližně 21 000 km². Jeho nadmořská výška přesahuje 2000 m v severní části a nejvyšším vrcholem je Moncayo (2313 m n. m.) východně od pramene řeky Duero. Velmi prudké svahy tohoto pohoří jsou často přerušovány hlubokými a úzkými soutěskami.[3]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/93/Aneto_01.jpg/220px-Aneto_01.jpg)
Ostatní horské regiony
Odděleně od Mesety se nacházejí pohoří Pyreneje na severovýchodě a Betická Kordillera na jihovýchodě. Pyreneje se táhnou v délce přibližně 450 km od východního okraje Kantaberského pohoří ke Středozemnímu moři a tvoří výraznou bariéru a přirozenou hranici mezi Španělskem a Francií. Doprava je snadná v relativně nižších polohách na východním a západním okraji pohoří, kde státní hranici překonávají mezinárodní silnice a železnice. Střední část Pyrenejí je však těžko prostupná. Vrcholy na některých místech přesahují výšku 3000 m n. m. a nejvyšší z nich, Pico de Aneto, má nadmořskou výšku 3404 m. Pyreneje nesou stopy pleistocénského zalednění a v nejvýše položených částech se dodnes nacházejí menší karové ledovce, které jsou však na ústupu.[4]
Betická Kordillera se táhne od nejjižnějšího cípu poloostrova směrem k severovýchodu podél jižního pobřeží a spojuje se s jižním výběžkem Iberského pohoří a s východním výběžkem Sierry Moreny. Nejvyšších nadmořských výšek dosahuje tento horský systém v masivu Sierra Nevada na jihovýchod od Granady, kde se nachází i nejvyšší hora Pyrenejského poloostrova Mulhacén s nadmořskou výškou 3478 m. Výšku 3000 m překonávají i další vrcholy tohoto horského hřebenu.[5]
Nížiny
Hlavní španělské nížiny jsou Andaluská nížina (též Betická nížina) na jihozápadě, pánev řeky Ebro na severovýchodě a pobřežní nížiny. Při portugalské hranici se nacházejí menší nížiny v údolích řek Tajo a Guadiana.
Andaluskou nížinu tvoří široké údolí řeky Guadalquivir. Tato nížina je na severu lemována Sierrou Morenou a na jihu Betickou kordillerou. Zužuje se a má vyšší nadmořskou výšku směrem k východu, kde se tato pohoří sbíhají. Pánev řeky Ebro je tektonická sníženina, obklopená téměř ze všech stran horami – na jihu a na západě Iberským pohořím, na severu Pyrenejemi a na východě Katalánskou pobřežní kordillerou. Pobřežní nížiny jsou úzké pruhy mezi pobřežními pohořími a mořem. Pobřežní nížina je nejširší podél zálivu Golfo de Cádiz, kde přechází v Andaluskou nížinu, a v jižní a střední části východního pobřeží. Nejužší pobřežní nížina se táhne podél Biskajského zálivu, kde blízko pobřeží končí Kantaberské pohoří.[6]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/16/Teide_and_Caldera_2006.jpg/220px-Teide_and_Caldera_2006.jpg)
Ostrovy
Hlavními španělskými souostrovími jsou Baleárské ostrovy ve Středozemním moři a Kanárské ostrovy v Atlantském oceánu. Baleáry mají rozlohu přibližně 5000 km² a nacházejí se 80 km od střední části východního pobřeží. Hory, které vystupují nad mořskou hladinu a vytvářejí toto souostroví, jsou pokračováním Betické Kordillery. Nejvyšší vrcholy souostroví s nadmořskou výškou přes 1400 m se nacházejí v blízkosti pobřeží v severozápadní části Mallorky. Centrální část Mallorky tvoří nížina, lemovaná na východě a jihovýchodě rozeklanými kopci.
Kanárské ostrovy, vzdálené 90 km od západoafrického pobřeží, jsou sopečného původu. Nejvyšší vrcholy se nacházejí na větších ostrovech uprostřed souostroví (Gran Canaria a Tenerife); na Gran Canarii dosahují výšky 1950 m a na Tenerife se nachází nejvyšší hora Španělska, nečinná sopka Pico del Teide s nadmořskou výškou 3715 m.[7][8]
Podnebí
Pevninské Španělsko má tři typy podnebí: kontinentální, oceánické a středomořské.
Kontinentální podnebí převládá na většině španělského území, zejména na Mesetě Central, v přilehlých horách na jihu a na východě a v pánvi řeky Ebro. Charakterizují jej velké teplotní rozdíly mezi dnem a nocí i mezi ročními obdobími, nízký úhrn a nepravidelnost srážek a vysoký výpar. Roční úhrn srážek se vesměs pohybuje mezi 300 a 640 mm a na většině Mesety kolem 500 mm. Severní Meseta, Kastilské pohoří a pánev řeky Ebro mají dvě období dešťů, jedno na jaře (duben – červen) a druhé na podzim (říjen – listopad), přičemž nejdeštivějším obdobím roku bývá pozdní jaro. Také jižní část Mesety má jarní a podzimní deštivé období, avšak jarní přichází dříve (v březnu) a podzimní je deštivější než jarní. Srážky jsou nepravidelné i během deštivých období. Kontinentální zimy jsou chladné (-1 °C) se silnými větry a vysokou vlhkostí vzduchu navzdory nízkým srážkám. Mimo horské regiony je severní podhůří Iberského pohoří nejchladnější oblastí s častými mrazy. Léta jsou teplá a bezoblačná a průměrná denní teplota dosahuje 21 °C na severní Mesetě a 24–27 °C na jižní Mesetě; noční teploty se pohybují mezi 7 a 10 °C. Pánev řeky Ebro má vzhledem k nižší nadmořské výšce velmi horká léta a teploty zde mohou přesáhnout 43 °C. Vlhkost vzduchu v létě je na Mesetě Central a v pánvi řeky Ebro nízká, s výjimkou břehů Ebra, kde je naopak vysoká.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0d/Liebana_pena_ventosa.jpg/220px-Liebana_pena_ventosa.jpg)
Oceánské podnebí převažuje v severní části země táhnoucí se od Pyrenejí k severozápadní části poloostrova a označované také jako „zelené Španělsko“. Charakterizují jej poměrně mírné zimy, teplá, ale ne horká léta a vesměs vydatné srážky po celý rok. Teplotní výkyvy jsou mírné jak mezi dnem a nocí, tak mezi ročními obdobími. Vliv oceánu však slábne ve vnitrozemí, kde jsou teplotní rozdíly větší a teploty se mohou oproti pobřeží lišit o 9–18 °C. Vzdálenost od oceánu také ovlivňuje množství srážek a na východě jsou srážky nižší než na západě. Nejdeštivějším obdobím je podzim (říjen až prosinec) a nejsušším měsícem je červenec. Vysoká vlhkost vzduchu a převažující větry od oceánu vytvářejí při severozápadním pobřeží časté mlhy, které jsou však méně časté již v malé vzdálenosti od pobřeží díky horám, které zadržují vlhký mořský vzduch.
Oblast se středomořským podnebím se táhne přibližně od Andaluské nížiny podél jižního a východního pobřeží k Pyrenejím, a to na přímořské straně pohoří lemujících pobřeží. Srážky jsou v této oblasti nízké, často nedostatečné a nepravidelné a jsou častější na konci podzimu a v zimě. Teploty jsou zde obvykle vyšší v zimě i v létě a teplotní rozdíly mezi dnem a nocí jsou menší než v oblasti s kontinentálním podnebím. Průměrné lednové teploty se na většině území španělského Středomoří pohybují mezi 10 a 13 °C a v severovýchodní části kolem Barcelony jsou nižší (9 °C). Ve vnitrozemské části Andaluské nížiny jsou zimní teploty poněkud nižší než na pobřeží. V červenci a srpnu se teploty pohybují mezi 22 a 27 °C na pobřeží a mezi 29 a 31 °C směrem do vnitrozemí. Vlhkost vzduchu je nízká. Na podnebí středomořské oblasti má vliv horký a suchý vítr „leveche“, který vane z východu nebo jihovýchodu, nejčastěji na jaře, a má původ v severní Africe. Tento vítr někdy přináší jemný prach. Dalším větrem je „levante“, který je chladnější a vane od východu mezi Betickou kordillerou a pohořím Atlas v severní Africe.[9]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b2/Cabo_gata_muertos.jpg/220px-Cabo_gata_muertos.jpg)
Kromě tří hlavních typů klimatu uvedených výše existuje několik výjimek:
- Semiaridní klima zcela na jihovýchodě (větší část provincií Alicante, Murcia a Almería): Léta zde jsou velmi horká a zimy mírné až chladné. Tato oblast je velice suchá a má téměř polopouštní charakter. Národní park Cabo de Gata-Níjar je s průměrným ročním úhrnem srážek pouhých 150 mm nejsušším místem Španělska a pravděpodobně i Evropy.
- Nejvyšší část Pyrenejí má alpské podnebí.
- Kanárské ostrovy mají typické subtropické podnebí z hlediska teplot, které jsou mírné a stabilní (18–24 °C) po celý rok. Východní ostrovy jsou polopouštní a sušší než západní a velmi deštivé oblasti se nacházejí v horách na ostrovech La Gomera a La Palma.
Stanice | Poloha | Zeměpisná šířka | Zeměpisná délka | Nadmořská výška (m) | Srážky (mm) | Teplota (°C) | Počet mrazivých dnů |
---|---|---|---|---|---|---|---|
Gijón | Severní pobřeží | 43°32'18” s. š. | 5°38'31” z. d. | 3 | 971 | 13,8 | 8 |
Barcelona | Východní pobřeží (sever) | 41°17'49” s. š. | 2°04'39” v. d. | 6 | 640 | 15,5 | 4 |
Madrid (Retiro) | Meseta Central | 40°24'40” s. š. | 3°40'41” z. d. | 667 | 436 | 14,6 | 16 |
Alicante | Východní pobřeží (jih) | 38°22'00” s. š. | 0°29'40” z. d. | 82 | 336 | 17,8 | 1 |
Sevilla (Tablada) | Andaluská nížina | 37°21'55” s. š. | 6°00'30” z. d. | 8 | 554 | 18,6 | 2 |
Fuerteventura | Kanárské ostrovy | 28°27'10” s. š. | 13°51'55” z. d. | 29 | 105 | 20,4 | 0 |
Vodstvo
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/60/Rios_peninsula_Iberica-es.png/300px-Rios_peninsula_Iberica-es.png)
Nejdelší řeka Pyrenejského poloostrova je Tajo (1038 km, z toho 716 km ve Španělsku a 47 km na hranici s Portugalskem) a nejdelší řeka na španělském území je Ebro (910 km). Ve Španělsku je přibližně 1800 řek a vodních toků, z nichž všechny až na 90 jsou kratší než 96 km. Tyto kratší řeky mají malý a nepravidelný průtok a jejich koryta sezónně vysychají, avšak v období, kdy mají dostatek vody, jsou často rychlé a prudké. Sezónní rozdíly v průtocích se zvětšují od severu k jihu. Většina větších řek pramení v horách, které protínají nebo obklopují Mesetu Central, a teče směrem na západ přes náhorní plošinu a Portugalsko do Atlantského oceánu. Významnou výjimkou je nejvodnější španělská řeka Ebro, která teče na východ a vlévá se do Středozemního moře. Řeky na severozápadě a v úzké severní pobřežní nížině se vlévají přímo do Atlantského oceánu. Severozápadní pobřeží je členité s úzkými zálivy vzniklými zaplavením říčních údolí (rías).
Mezi hlavní řeky tekoucí směrem na západ do Atlantského oceánu patří Duero, Tajo, Guadiana a Guadalquivir. Guadalquivir je jedna z nejvýznamnějších španělských řek, jednak proto, že zavlažuje úrodné údolí, a vytváří tak dobré podmínky pro zemědělství, a jednak proto, že je ve vnitrozemí splavná a poskytuje Seville spojení s mořem. Sevilla je jediným španělským říčním přístavem využívaným pro zaoceánskou dopravu. Hlavní řekou severozápadní části Španělska je Miño.[11]
Socioekonomické poměry
Obyvatelstvo a sídla
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c3/Population_densities_in_Spain_%282005%29.png/300px-Population_densities_in_Spain_%282005%29.png)
Španělsko má 44 708 964 obyvatel (2006) a hustota zalidnění je 87,8 obyvatel na km². Obyvatelstvo je rozloženo nerovnoměrně. Centrální část země je osídlená řídce a obyvatelstvo se koncentruje na pobřeží; výjimkou je hlavní město Madrid. Podíl městského obyvatelstva činí 76,7 % (2005).[12]
Největší města a metropolitní oblasti
Největší města | Počet obyvatel (2006)[13] | |
---|---|---|
1. | Madrid | 3 128 600 |
2. | Barcelona | 1 605 602 |
3. | Valencia | 805 403 |
4. | Sevilla | 704 414 |
5. | Zaragoza | 649 181 |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/29/Demograf%C3%ADa_urbana_de_Espa%C3%B1a.png/300px-Demograf%C3%ADa_urbana_de_Espa%C3%B1a.png)
Největší metropolitní oblasti | Odhad počtu obyvatel | |
---|---|---|
1. | Madrid | 5 883 521[14] 5 179 900[15] |
2. | Barcelona | 4 474 919[14] 3 905 300[15] |
3. | Valencia | 1 664 663[16] 1 407 100[15] |
4. | Sevilla | 1 332 669[14] |
5. | Bilbao | 949 939[16] |
Architektura měst
V centrech španělských měst se lze setkat se stopami různých kultur:
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5b/BCN02.jpg/220px-BCN02.jpg)
- Na některých místech je patrný vliv Římanů (akvadukt v Segovii, most v Córdobě, hradby v Lugu, zbytky budov v Toledu a Tarragoně). S tímto vlivem se lze setkat i v dalších částech Středomoří.
- Arabsko-muslimský vliv je zřejmý zejména v Andalusii. Mešity (přestavěné na kostely v období reconquisty) a opevněné paláce (alkazary) jsou součástí městské zástavby Sevilly, Toleda (mešita Bab Mardum, dnešní kostel Cristo de la Luz) nebo Córdoby (Velká mešita).
- Vliv středověku: v některých městech se zachovaly hradby a ve středověku na Pyrenejský poloostrov pronikla gotická architektura z Francie.
- V období „zlatého věku“ (za vlády Karla V. a Filipa II.) se vzhled španělských měst měnil díky přísunu vzácných kovů z kolonií. Roku 1561 Filip II. přesunul královský dvůr do Madridu.
- S rysy moderního urbanismu se lze setkat zvláště v Barceloně: v 19. století vypracoval Ildefons Cerdà projekt na výstavbu čtvrti Eixample.
Hospodářství
Značná část španělského území není zemědělsky využívána z důvodu sucha. Pro zemědělství se hodí přibližně 40 % území. Kvalita půdy je většinou nízká a pouze na zhruba 10 % území může být považována za výbornou. Vážným problémem je eroze půdy, zejména na suchých planinách v Kastilii-La Mancha.[17] V Pyrenejích a v celé severní části země s oceánským podnebím se praktikuje chov dobytka. V autonomních oblastech Aragonie a Kastilie a León převládá pěstování obilí. Na jihu a na východě se pěstují středomořské a komerční plodiny a provádí se zavlažování půdy. Španělsko vyváží citrusy a rané ovoce a zeleninu do zbývajících částí Evropy.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/be/View_of_Bilbao.jpg/220px-View_of_Bilbao.jpg)
Nejdynamičtější průmyslové oblasti se nacházejí kolem Madridu a Barcelony. Dalšími průmyslovými centry jsou Zaragoza a Valencie. Těžký průmysl se rozvíjel v oblasti Gijónu a Bilbaa na pobřeží Atlantiku. Po několikaleté krizi, která se v Bilbau projevila snížením počtu obyvatel (z 433 000 v roce 1981 na 352 000 v roce 2004), prochází toto město obdobím obnovy. Přechod města k terciéru symbolizuje Guggenheimovo muzeum. Významní výrobci aut působí ve Valladolidu (Renault), ve Vigu (Peugeot), v Martorellu (Seat) nebo ve Valencii (Ford). V Getafe, Illescas a Puerto Real se vyrábějí součásti letadel Airbus.
Španělsko má otevřenou ekonomiku od 60. let 20. století a zvláště po svém vstupu do EHS roku 1986. Madrid je hlavním univerzitním a obchodním centrem, terciér je však rozvinutý také v Barceloně. Roku 1992 se v Barceloně konaly olympijské hry.
Španělsko je po Francii druhou turisticky nejnavštěvovanější zemí světa (roku 2005 jej navštívilo 55,6 miliónů zahraničních turistů).[18] K turistickému ruchu má dobré podmínky – středomořské pobřeží nabízí pláže a turistická letoviska (Marbella, Málaga, Benidorm, Palma de Mallorca). Důsledky turistického ruchu jsou značné – je to důležitý zdroj příjmů, na druhou stranu však vede k zabetonování pobřeží a k vodohospodářským problémům. Turisté navštěvují rovněž města s bohatým kulturním dědictvím (Segovia, Santiago de Compostela, Ávila, Cáceres, Salamanca, Toledo, Córdoba, Alcalá de Henares).
Správní rozdělení
Španělsko se dělí na 17 autonomních společenství a 2 autonomní města, dále pak na 50 provincií.
Odkazy
Reference
V tomto článku byly použity překlady textů z článků Géographie de l'Espagne na francouzské Wikipedii, Geography of Spain na anglické Wikipedii a Anexo:Áreas metropolitanas de España na španělské Wikipedii. Tento článek obsahuje materiály převzaté z Library of Congress Country Studies, uvolněné do Public Domain federálními úřady USA.
- ↑ (anglicky) Library of Congress (USA) – Country Studies: Spain (External Boundaries and Landform Regions)
- ↑ (anglicky) Encyclopaedia Britannica Online, heslo Meseta Central
- ↑ (anglicky) Library of Congress (USA) – Country Studies: Spain (The Meseta Central and Associated Mountains)
- ↑ (česky) Fyzická geografie jižní Evropy Archivováno 15. 6. 2007 na Wayback Machine. na www.zemepis.com
- ↑ (anglicky) Library of Congress (USA) – Country Studies: Spain (Other Mountainous Regions)
- ↑ (anglicky) Library of Congress (USA) – Country Studies: Spain (Lowland Regions)
- ↑ PAVÉS, Verónica. Una reciente medición oficial sitúa la altitud del Teide en 3.715 metros. EL DIÁ [online]. EDITORIAL LEONCIO RODRIGUEZ, 2019-10-22 [cit. 2024-05-19]. Dostupné online. (španělsky)
- ↑ Datos geográficos y toponimia [online]. Instituto Geográfico Nacional [cit. 2024-05-19]. Dostupné online. (španělsky)
- ↑ (anglicky) Library of Congress (USA) – Country Studies: Spain (Climate)
- ↑ Údaje za období 1971–2000; zdroj: Instituto Nacional de Meteorología Archivováno 1. 1. 1997 na Wayback Machine. (španělsky)
- ↑ (anglicky) Library of Congress (USA) – Country Studies: Spain (Drainage)
- ↑ (anglicky) Míra urbanizace na stránkách OSN (2005)
- ↑ (španělsky) España en cifras 2007 – Población Archivováno 26. 9. 2007 na Wayback Machine., Instituto Nacional de Estadística (INE), formát PDF
- ↑ a b c (španělsky) Konurbace roku 2006 Archivováno 22. 6. 2007 na Wayback Machine. podle projektu AUDES5 Archivováno 4. 3. 2007 na Wayback Machine.
- ↑ a b c (francouzsky) Les 335 plus grandes agglomérations dans le monde Archivováno 20. 5. 2007 na Wayback Machine. na stránkách www.olscom.com Archivováno 15. 7. 2007 na Wayback Machine.
- ↑ a b (španělsky) Proyecto Audes Archivováno 3. 2. 2009 na Wayback Machine.. Oficiální údaje o počtu obyvatel Národního statistického institutu (INE) k 1. 1. 2005.
- ↑ (anglicky) Library of Congress (USA) – Country Studies: Spain (Agriculture)
- ↑ (francouzsky) Faits saillants du tourisme, 2006 Archivováno 22. 4. 2007 na Wayback Machine. od Světové organizace turistického ruchu, formát PDF, velikost 6,91 MB
Související články
- Španělsko
- Hydrologie Pyrenejského poloostrova
- Seznam národních parků Španělska
- Seznam měst ve Španělsku
- Geografie Evropy
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu geografie Španělska na Wikimedia Commons
- (anglicky) CIA World Factbook: Španělsko
- (anglicky) The Library of Congress (USA) – Country Studies: Španělsko
- (anglicky) Iberianature: Informace o životním prostředí Španělska
- (anglicky) Data Spain: Mapy Španělska
- (česky) Fyzická geografie Jižní Evropy na Geografickém serveru
Geografie Evropy | ||
---|---|---|
Země |
| ![]() |
Teritoria, kolonie a zámořská území | | |
Území s částečným mezinárodním uznáním | ||
Zaniklé státní struktury | |