Knoflík
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/5/5a/Clothes_button.jpg)
Knoflík je plochý předmět kruhového tvaru, který slouží ke spojení dvou částí oděvu, jeho kapsy, nebo tašky či pouzdra. Činí tak pomocí provléknutí svého těla (korpusu), přišitého k podkladu pomocí dvou nebo čtyř knoflíkových dírek dírkou zvleného média.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b9/Button_%28CH_69108583%29.jpg/220px-Button_%28CH_69108583%29.jpg)
Knoflík je převážně deskovité nebo kónické tělísko kruhového obrysu, které se většinou využívá v textilním průmyslu mnebo v galanterii jako součást oděvu pro rozepínání a zapínání buď oděvu, nebo osobního či ložního prádla, ale také různých pouzder v textilní galanetrii. Může to být jen funkční, nebo (častěji) i dekorační až módní doplněk.
Knoflík bývá zhotoven z různých materiálů, od přírodních po ručně soustružené, hlazené (dřevo, kost, rohovina, lastury, kly, kokosovou skořápku, minerály broušené a vrtané, (sklo nebo keramika. Nejčastější jsou to průmyslově zhotovené knoflíky, lisované ze skla nebo z plastůj, dříve z bakelitu, galalitu či PVC). Po roce 1990 se k výrobě knoflíků nejčastěji začal používat tvrzený plast, dobře imitujícoí jiné materiály.
Historie
První zmínky o knoflíkách pocházejí z let 2800–2600 př. n. l. z Dálného Východu, z oblastí řeky Indus a doby bronzové v Číně (2000–1500 př. n. l.). Daloí jsou doloženy ze starověkého Řecka a Říma V Evropě se knoflíky užívají v odívání asi od 13. až 14. století.
Označování velikosti
Velikost knoflíků se v poslední době i v Evropě označuje v tzv. mírách definovaných jako 1/40 palce (užívaného v USA), tj. 0,635 mm.
Obvyklé velikosti: 8, 10, 12, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32, 36, 40, 44, 48, 52, 54, 60, 64.
Rozdělení druhů knoflíků
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/98/Knofl%C3%ADky_kovov%C3%A9.jpg/220px-Knofl%C3%ADky_kovov%C3%A9.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/24/Knofl%C3%ADky_d%C5%99ev%C4%9Bn%C3%A9.jpg/220px-Knofl%C3%ADky_d%C5%99ev%C4%9Bn%C3%A9.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4b/Knofl%C3%ADky_z_paro%C5%BE%C3%AD.jpg/220px-Knofl%C3%ADky_z_paro%C5%BE%C3%AD.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/38/Knofl%C3%ADky_perle%C5%A5ov%C3%A9.jpg/220px-Knofl%C3%ADky_perle%C5%A5ov%C3%A9.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d3/Knofl%C3%ADky_z_pecek.jpg/220px-Knofl%C3%ADky_z_pecek.jpg)
Podle způsobu připevnění
- přišívací
- nýtovací
Podle materiálu
- přírodní (z perleti, dřevěné, z pecek či skořápek ořechů, kožené, skleněné, nitěné)
- syntetické (z umělé perleti, dříve celuloidové, z galalitu nebo bakelitové, plastové, vstřikované)
- z barevných kovů
Podle tvaru
- dírkové se dvěma nebo čtyřmi dírkami
- nitěné (loukoťové, věnečkové)
- tunélkové, ouškové
- gombíky
Výroba knoflíků
Knoflíky se vyrábějí lisováním v lisech nebo kleštích, třískovým obráběním, litím do forem či vstřikováním. Důležité je, aby knoflík měl po obvodu hladký povrch a nedřel šitý materiál, stejně tak hladké okraje dírek nebo ouško gombíku, aby neodíralo nit.
Perleťové knoflíky
Surovinou k výrobě perleťových knoflíků je perleť z lastur nebo z ulit mlžů tropických moří i z říčních škeblí. Přírodní perleť tvoří uhličitan vápenatý, vzhled perleti je bělavý, stříbřitý, vrstevnatý, nepravidelný a může být i barevně kontrastní od stříbřitě bílé po tmavě hnědou, či nepravidelný (vlnkovitý, žíhaný). Knoflík mívá nerovný povrch, miskovitě prohnutý. Z perleti se vyráběly knoflíky, méně již ozdobné předměty (spony, rukojeti, kazety), odznaky, kalamáře aj. Při výrobě knoflíků se perleť nejdříve vrtala, potom brousila, točila – knoflíkům se dával tvar či fazóna. Pak se dírkovaly, opalovaly, leštily a konečně našívaly na karty, tzn. na stříbrný nebo modře lakovaný papír. Našívaly se po tuctech (dvanácti kusech) nebo veletuctech (144 kusech). Našité knoflíky byly díky bělostnosti a perleťovému lesku velmi pěkné.
Práce perleťářů bývala namáhavá, většinou se vykonávala z dovezeného materiálu růných kvalit, na soustruzích poháněných šlapáním. Pouze málo dílen si později zařídilo pohon strojů motory naftovými nebo i elektrickými. Dírkování se provádělo na strojích podobných šicím strojům po dvou nebo čtyřech dírkách. Tuto práci a našívání knoflíků na karton obstarávaly ženy.
Výroba perleťových knoflíků i jiných perleťových předmětů se v českých zemích rozšířila kolem poloviny 19. století. Vyhlášení perleťáři byli v Žirovnici, kde řemeslo roku 1863 založil Josef Žampach s manželkou. Knoflíkáři se zde nazývali čamrdáři.[1] také v Ivanovicích na Hané[2]. V městečku Předíně pracovali také barvíři, kteří knoflíky barvením (tónováním) přizpůsobili kůži a látkám, na něž se našívaly. Bylo tam několik perleťářských dílen, výrobu zavedl ke konci 19. století ve Vídni vyučený perleťář Jan Šilhavý. Vznikl tu dokonce Svaz perleťářů. Z Předína se dostali perleťáři i do sousedních Štěměch, kde vznikla první perleťářská dílna v roce 1898. V Předíně byla perleťářská výroba ukončena po roce 1992.[3]
Třídění knoflíků
Velikost knoflíků se udává sudými čísly. Od nejmenších „osmiček“ (8 linií) postupně do 60 (linie viz výše). Obyčejné košilové knoflíky jsou „osmnáctky“ (18 linií) a mají v průměru asi 11,43 mm. Tvar knoflíků čili tvar fazon se značí jmény – parizky, ostré, misky, talířky, vulsty, khesle, přičemž záleží na vyhloubení středu i podoby okraje. Podle jakosti se knoflíky třídí na sedm druhů.
Další knoflíky
- Nitěné knoflíky se používají na ložní povlaky a na prádlo, dříve také na pracovní oděvy a dámské zástěry. Vyrábějí se navíjením příze na hladké zinkové kroužky. Podle provázání příze se dělí na loukoťové a věnečkové.
- Patentní zapínací knoflíky jsou vyráběny jako snímatelné nebo nesnímatelné. Mají různé povrchové úpravy. Používají se na sportovní oděvy, džínové oblečení atp.
- Nýtovací knoflíky se skládají ze čtyř dílů: dva pro vrchní díl a dva pro spodní díl textilie. Použitím nýtovacích knoflíků dosáhneme nerozebíratelného spojení. Nýtovací knoflíky jsou různé pro jemné a pro silné textilie.
- Stiskací knoflíky mají dva protikusy, které se musí na textilii přišívat. Klasické stiskací knoflíky KIN jsou vyrobeny z mosazi nebo niklu, popř. z plastu.
- Dřevěné knoflíky - soustružené a vrtané, někdy barevně mořené nebo/i lakované
- Olivky jsou podlouhlé knoflíky na zimní kabáty nebo bundy, dříve se zhotovovaly z rohoviny nebo parohoviny, 2-3 cm dlouhý konec parůžku je zabroušen a provrtán jedním otvorem, navléká se na kožené poutko nebo provázek. V současnosti se užívá umělá rohovina nebo soustružené dřevo.
¨
Sběratelé a sbírky knoflíků
Sběratelé knoflíků se v České republice sdružují v Klubu sběratelů kuriozit, účastní se jejich burz a bleších trhů, ale tvoří jen malou skupinu.[4] Významné sbírky knoflíků bývají v uměleckoprůmyslových nebo regionálních muzeích, napříkladː
- Muzeum knoflíkářství a perleťářství Žirovnice
- Muzeum skla a bižuterie v Jablonci nad Nisou (Waldesova sbírka knoflíků, Jindřich Waldes býval nazýván Knoflíkový král)[5]
- Deutsches Knopfmuseum, Bärnau, Německo - bývalé centrum výroby perleťových knoflíků v Horní falci, knoflíkářská firma je dosud činná
- Cooper-Hewitt Design Museum New York (pobočka Smithsonova institutu)
- Walter Elwood Museum, New York
- Mattatuck Museum, Waterbury, Connecticut, USA[6]
Odkazy
Reference
- ↑ Expozice v budově pivovaru
- ↑ https://www.knofliky.cz/
- ↑ Historie obce Předín. Obec Předín [online]. [2019] [cit. 2021-08-21]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2021-08-21.
- ↑ Pražský deník z 10.10.2010ː Rozhovor se sběratelkou knoflíků
- ↑ Knoflík od rokoka do secese. Katalog výstavy. Jablonec nad Nisou 1976
- ↑ Sally C. Luscomb, The Collector's Encyclopedia of Buttons. Schiffers Publishing Ltd., 2006, ISBN 9780764323294
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu knoflík na Wikimedia Commons
Slovníkové heslo knoflík ve Wikislovníku