Kudrnáč
Kudrnáč | |
---|---|
![]() Kudrnáč, modrý pruhový bělouš | |
Základní informace | |
Země původu | Přední Asie |
Využití | okrasné plemeno |
Stupeň prošlechtění | ušlechtilé plemeno |
Tělesná charakteristika | |
Tělesný rámec | střední |
Klasifikace a standard | |
Plemenná skupina | Strukturoví holubi |
![]() |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f4/Jielbeaumadier_pigeon_frise_grison_jaune_agr_paris_2013.jpeg/220px-Jielbeaumadier_pigeon_frise_grison_jaune_agr_paris_2013.jpeg)
Kudrnáč je plemeno holuba domácího charakteristické bohatě zkadeřeným peřím na křídlech. Je to středně velký holub připomínajícími tělesnými tvary zvětšeného holuba skalního, většinou nemá chocholku a nohy jsou pokryté krátkými rousky. Kudrnáč je významný představitel strukturových holubů, oblíbený a rozšířený po celém světě.[1] V seznamu plemen EE patří do plemenné skupiny strukturových holubů, patronát drží Německo a plemeno je zapsáno pod číslem 0601.
Je to staré plemeno pocházející z Přední Asie, které bylo dále prošlechtěno v Anglii a v Německu.[2][3]
Typem i velikostí odpovídá polnímu holubovi, je však trochu delší,[4] mohutnější a kvůli zkadeřenému peří se zdá větší.[2][3] Hlavu má malou, oblou a nízce klenutou, s poněkud delším zobákem, který je na špičce mírně zahnutý. Barva zobáku odpovídá barvě opeření, u černých a modrých ptáků je černý, u červených a žlutých rohový a u bílých ptáků a štítníků je světlý. Oči jsou vždy oranžové až oranžově červené a jsou orámované úzkými a jemnými obočnicemi bledé barvy. Většina kudrnáčů je hladkohlavá, ale v záhlaví může vyrůstat úzká lasturovitá chocholka. Krk je kratší s krátce vykrojeným hrdlem a plynule přechází v širokou a zaoblenou hruď. Hřbet se mírně svažuje k ocasu, který je nesený téměř vodorovně a je úzce složený. Křídla jsou velká, s letkami v klidu složenými na ocase. Nohy jsou krátké a opeřené krátkým zkadeřeným rouskem.
Nejvýraznějším znakem kudrnáče je jeho peří. Je dlouhé, úzké, uvolněné a zvláště na křídelních štítech bohatě zkadeřené do té míry, že jednotlivá pera vytvářejí uzavřené prstence. Zvlnění per by mělo být patrné i na letkách, rýdovacích perech a opeření nohou.
Podle přídatných pernatých ozdob se kudrnáč dělí na jednotlivé rázy, maďarský kudrnáč je hladkohlavý, má krátce opeřené běháky a nejčastěji je barevný, milánský kudrnáč má naproti tomu lasturovitou chocholku a bohatě opeřené nohy s kratšími rousky.[5] Milánský kudrnáč je většinou bílý.[5][6]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/db/Schachtzabel_1906_Tafel_25.jpg/220px-Schachtzabel_1906_Tafel_25.jpg)
Barva opeření nebývá důležitým znakem. Kudrnáči jsou nejčastěji chováni jako tzv. bělouši modří, popelavě červení a popelavě žlutí, u kterých je barva opeření vybělená dominantním faktorem G (grizzly) v heterozygotní formě.[4][6] Dále se vyskytují štítníci, bílí ptáci, kteří mají vybarvené pouze štíty křídel, a to ve výše uvedených barvách. Bílí kudrnáči bývají homozygotní bělouši v různých barevných řadách.[1] Vzácně se vyskytují i holubi bez faktoru grizzle[4] a holubi černí.[2][3] Celkem existuje 18 barevných rázů.[7]
Kudrnáč je okrasné plemeno holubů, vhodné do volného i voliérového chovu.[1] Ze všech strukturových holubů je kudrnáč jediné, u kterého přichází do úvahy i užitkovo-okrasný chov.[5] Na chov není náročný[7] a dobře se rozmnožuje.[2][3]
Odkazy
Reference
- ↑ a b c ING.JIŘÍ HAVLÍN, CSC.-SLAVIBOR PETRŽÍLKA A KOLEKTI. VZORNÍKY PLEMEN HOLUBŮ. Praha: Zemědělské nakladatelství Brázda, 1993. Dostupné online.
- ↑ a b c d BUREŠ, Jan; ZAVADIL, Rostislav. Příručka chovatele holubů. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1974. 322 s. Kapitola VII. Plemena holubů, s. 207.
- ↑ a b c d BUREŠ, Jan. Chov holubů. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1965. 338 s. Kapitola Přehled plemen holubů VI. Holubi okrasní, s. 167.
- ↑ a b c TUREČEK, Václav, a kolektiv. Holubářství. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1985. 156 s. Kapitola Holubi strukturoví, s. 112–113.
- ↑ a b c HAVLÍN, Jiří, a kol. Domácí chov zvířat. 3. vyd. Praha: Zemědělské nakladatelství Brázda, 1991. 338 s. ISBN 80-209-0189-2. Kapitola Okrasný chov, s. 196.
- ↑ a b PETRŽÍLKA, Slavibor; TYLLER, Milan. Holubi. 5. vyd. Praha: Aventinum, 2004. 223 s. ISBN 80-7151-235-4. Kapitola Kudrnáč, s. 78.
- ↑ a b BAUER, Wilheim. Chováme holuby. Praha: Nakladatelství Víkend, 2010. 64 s. ISBN 978-80-7433-030-8. S. 77.
Literatura
- PETRŽÍLKA, Slavibor; TYLLER, Milan. Holubi. 5. vyd. Praha: Aventinum, 2004. 223 s. ISBN 80-7151-235-4.
- HAVLÍN, Jiří, a kol. Domácí chov zvířat. 3. vyd. Praha: Zemědělské nakladatelství Brázda, 1991. 338 s. ISBN 80-209-0189-2.
- BUREŠ, Jan. Chov holubů. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1965. 338 s.
- TUREČEK, Václav, a kolektiv. Holubářství. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1985. 156 s.
- BUREŠ, Jan; ZAVADIL, Rostislav. Příručka chovatele holubů. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1974. 322 s.
- BAUER, Wilheim. Chováme holuby. Praha: Nakladatelství Víkend, 2010. 91 s. ISBN 978-80-7433-030-8. S. 77.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Kudrnáč na Wikimedia Commons