Serpentinit
Serpentinit | |
---|---|
![]() serpentinit s chryzotilovým azbestem | |
Zařazení | metamorfovaná hornina |
Hlavní minerály | antigorit, lizardit, chryzotil, olivín, pyroxeny |
Barva | černá, zelená |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cc/Serpentinitblock.jpg/220px-Serpentinitblock.jpg)
Serpentinit nebo hadec je druh metamorfované horniny, která vznikla z ultrabazických hornin, zejména olivínovců (peridotitů) metasomatickým procesem serpentinizace, při které se olivín přeměnil na serpentin. K této specifické přeměně docházelo při zvýšené teplotě za přínosu vody, někdy i SiO2.[1]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a2/Hadec-chrastice.jpg/220px-Hadec-chrastice.jpg)
Skládá se ze serpentinu, magnetitu, granátu, pyroxenu a amfibolu.
U světlejších partií některých hadců se setkáváme s atraktivními síťovitými a skvrnitými vzory, které připomínají kůži hada. Jinak jsou hadce obvykle dost tmavé, černozelené až černé. Bývají celistvé, matné nebo smolně lesklé. Jejich stavba je většinou všesměrná. U některých hadců jsou přítomné vyrostlice granátu či pyroxenu.[1]
Slabě zvětralé, jemně vzorované vzorky je možno použít na výrobu drobných ozdobných výbrusů. Vzhledem k větší tvrdosti a obsahu akcesorií je výsledek poměrně pěkný.
V některých hadcích se vyskytují žíly vyplněné hadcovým azbestem, jehož vlákna jsou orientována kolmo k průběhu pukliny. Jindy jsou přítomné žíly bílého až béžového magnezitu.[1]
Termín zavedl Alexander von Humboldt v roce 1823 podle latinského výrazu serpens (had).[2]
Vznik
Serpentinity vznikly přeměnou peridotitů, pyroxenitů a olivinických gaber při procesu serpentinizace. Je to nízkoteplotní, většinou autometamorfní proces[3], při němž dochází k oxidaci a hydrataci na křemík chudých mafických a ultramafických hornin. Dochází k němu většinou už na mořském dně. Na křemík chudé minerály v peridotitech, hlavně olivín a Mg-pyroxeny[3] se mění na minerály serpentinové skupiny (antigorit, chryzotil a lizardit), brucit a magnetit. Vznikají i poměrně vzácné minerály jako awaruit (Ni3Fe). Horniny při tom absorbují velké množství vody a v puklinách narůstající minerály serpentinové skupiny způsobují jejich další rozpukání.
K serpentinizaci dochází i při kontaktní metasomatóze na styku intruziv s dolomity.[4]
Dochází při tom k změně hustoty horniny z 3,3 na 2,7 g/cm3 a zároveň k nárůstu objemu až o 40 %. Je to exotermická reakce, při které se uvolňuje velké množství energie. Může dojít k nárůstu teploty až o 260 °C, což má za následek vznik nevulkanických hydrotermálních žil. Při vzniku magnetitu dochází k reakcím uvolňujícím vodík. Karbonáty a sulfáty jsou redukovány a vzniká metan a sirovodík. Vodík, metan a sirovodík jsou zdrojem energie pro chemotrofní mikrorganismy na dně oceánů.
Složení a vlastnosti
Serpentinity mají tmavězelenou, zelenou až téměř černou barvu. Texturu mají všesměrnou, zřídka břidličnatou. Bývají často masivní. Pukliny v serpentinitech jsou často vyplněny chryzotilem, jehož vlákna jsou orientována kolmo na stěny pukliny. Vlastní serpentinitová masa je tvořena odrůdami serpentinu a to antigoritem, lizarditem nebo chryzotilem. Z vedlejších minerálů bývá přítomen olivín, pyroxeny, méně chlority a mastek, magnezit, chromit, granát a další. Přítomny bývají i sekundární nerosty, jako různé formy křemene, magnetit a dolomit. Serpentinity s dokonalou břidličnatostí přecházejí do serpentinitových břidlic. Chemickým složením se serpentinity řadí k ultrabazickým horninám,[zdroj?] resp. metaultrabazickým horninám. Chemické vlastnosti hadců mají zcela zásadní vliv na rostlinstvo, často mívají vysoké pH tj. vytváří zásaditý podklad pro rostlinstvo.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b0/Double_Shabti_of_Benermerut_and_His_Mother%2C_Ikhem_MET_44.4.73_02.jpg/220px-Double_Shabti_of_Benermerut_and_His_Mother%2C_Ikhem_MET_44.4.73_02.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/07/Mnichov_k%C5%99titelnice_z_hadce.jpg/220px-Mnichov_k%C5%99titelnice_z_hadce.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8a/Stadtkirche_Z%C3%B6blitz_-_Epitaph_%282%29.jpg/220px-Stadtkirche_Z%C3%B6blitz_-_Epitaph_%282%29.jpg)
Výskyt
Hadcové lokality se vyskytují po celém světě, mají vždy ostrůvkovitý charakter.[5]
- Křemže
- Mariánské Lázně
- Kutná Hora
- Posázaví
- České středohoří, Linhorka: matečná hornina českého granátu[6]
- Českomoravská vrchovina, hojný výskyt: (Mohelno, Dolní a Horní Bory, Hrubšice, Černín u Jevišovic)
- Slovensko: výskyty v Spišsko-gemerském rudohoří jsou vázány na obdukované zbytky meliatika u Dobšiné, Kobeliarova, Jasova, Jaklovců. Nacházejí se i v „kohútské zóně“ veporika u Cinobaně, Klenovce a jinde. Známé jsou i výskyty v podloží východoslovenské pánve (u obce Zbudza) a jinde.[4]
- Rakousko: území nedaleko města Bruck an der Mur
- Německo: zejména Sasko, Zöblitz v Krušných horách, doly otevřeny roku 1486, až do 19. století hojné zpracovávání na náhrobky, soustružené stolní nádoby (poháry, holby, talíře); Peterleinstein chráněná krajinná oblast v Bavorském lese
- Polsko: Gogolów - Jordanów Śląski, serpentinitový masiv; také drahokamová odrůda nefrit
- Rusko: velká ložiska na Urale v Rusku (Baženěvskoje)
- Severní Amerika: Québec (Thetford Belt, Jeffrey Mine) v Kanadě a v Kalifornii v USA
- Afrika: Egypt (ve starověku), Jihoafrická republika (převážně amfibolové-krokidolitové azbesty).
Největšími producenty azbestu jsou Rusko, Čína, Kanada a Kazachstán.[4]
Použití
Z houževnatých hadců se vyrábí drcené kamenivo, taktéž se využívá jako dekorační kámen, nebo k výrobě speciálních druhů betonu pohlcujících radiaci (pro svůj vysoký obsah vázané vody). V minulosti se také využíval k získávání azbestu. Hadcový azbest, těžený v Dobšiné, se používal k výrobě azbestocementové krytiny. Od starověku se v Egyptě a v Římské říši užíval na sarkofágy, votivní sošky, šperky a nádoby. Slabě zvětralé, jemně vzorované bloky se ve střední Evropě užívaly od 15. století k výrobě stolních nádob (mísy, talíře, džbány, holby, poháry a číše), svícnů, a dalších drobných ozdobných nábrusů nebo jako dekorační kámen (ofikalcit). Černošedé desky se užívaly hlavně na náhrobky. Dolování a využití serpentinitu popsal Georgius Agricola roku 1546.
Některá ložiska jsou vázána reziduální ložiska niklu.[3] V minulosti se serpentinit těžil pro obsah serpentinových minerálů. Z chryzotilu, který se nacházel v jeho puklinách se vyráběl azbest. Ve 21. století se ve většině západních zemí od těžby serpentinitu pro karcinogenitu některých typů azbestu (hlavně amfibolový) upustilo.
Odkazy
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Serpentinit na slovenské Wikipedii.
- ↑ a b c HONS, Richard Jan. Atlas našich hornin. 1.. vyd. Praha: ALADIN agency, 2017. 200 s. ISBN 978-80-906737-4-8. S. 153, 154.
- ↑ Přehled názvů hornin [online]. geologie.estranky.cz [cit. 2016-02-28]. Dostupné online.
- ↑ a b c On-line geologická encyklopedie [online]. geology.cz [cit. 2016-02-28]. Dostupné online.
- ↑ a b c Michaeli, E., 2006: Nerastné bohatstvo Slovenskej republiky.[nedostupný zdroj] Prešovská Univerzita, Prešov, 76 s.
- ↑ Hadcový fenomén a rostliny, Vít Grulich 21.6.2016 Dostupné online
- ↑ Vzorek horniny[nedostupný zdroj]
Literatura
- Encyklopedie geologie, heslo serpentin, dostupné onlině [1]
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu serpentinit na Wikimedia Commons