Voláč
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1a/Die_Taube%2C_1984%2C_0021.jpg/220px-Die_Taube%2C_1984%2C_0021.jpg)
Voláč je holub domácí, vyznačující se výrazným, dlouhodobým nafouknutím volete. Tento znak, tzv. volatost, vznikl z nafukování volete při toku, u voláčů byla tato vlastnost cílevědomým šlechtěním zvýrazněna a voláč zadržuje vzduch ve voleti téměř neustále. Plemena voláčů jsou v České republice oblíbená a na výstavách jsou zastoupena až ze 30 %.[1]
Voláči jsou vyhraněnou a poměrně početnou plemennou skupinou holubů.[2][3] V seznamu plemen EE je voláčům vyhrazena číselná řada 0300.
U holubů je volatost výraznější než u holubic, výletci začínají nafukovat vole s nástupem pohlavního dospívání.[2][3] Mezi voláče se řadí jak malí, jemní holubi, tak plemena velká až obří. Bývají to krotcí holubi.[4] Většina plemen voláčů je čistě okrasnými plemeny, jiná, která vychází z původního selského užitkového voláče, se mohou uplatnit i v užitkově okrasném kombinovaném chovu.
Jednotlivá plemena voláčů se mezi sebou liší tvarem i velikostí nafouknutého volete, velikostí těla, výškou nohou či opeřením běháků. Podle těchto znaků se dělí do několika podskupin.
Rozdělení plemen voláčů
Podle velikosti
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/10/Old_german_cropper%28blue_chequer%29.jpg/220px-Old_german_cropper%28blue_chequer%29.jpg)
Mezi velké voláče patří především okrasná plemena, voláč anglický, hanácký, francouzský, pomořanský či staroholandský, voláč sedlatý rousný, staroněmecký a maďarský voláč, největší z voláčů a prakticky i největší holubí plemeno vůbec. Jeho rozpětí křídel činí 100-130 cm při délce těla 50-55 cm.[5]
Skupina středních voláčů je nejpočetnější, zahrnuje především původně selská užitková plemena, z nichž dodnes jsou některá vhodná i k okrasně užitkovému chovu, jako je durynský voláč, elstr, český voláč sivý a český stavák, moravský morák, moravský voláč sedlatý, moravský bělohlávek, německý stavák, slezský voláč, štarvický stavák, slovenský voláč či štajgr.
Plemen zakrslých voláčů je málo. Patří mezi ně brněnský voláč a dále anglický voláč zakrslý. Na pomezí mezi zakrslými a středními voláči se nachází voláč voorburský. Zvláštním plemenem co se tvaru těla týče je amsterodamský balonový voláč.
Podle výšky nohou
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/25/English_pouter%28brown%29.jpg/220px-English_pouter%28brown%29.jpg)
Podle výšky nohou se voláči dále dělí na tři velké skupiny plemen: na voláče vysokonohé, voláče nízkonohé a voláče střední. Vysokonozí voláči jsou, co se vzhledu týče, nejprošlechtěnějšími voláči. Jsou to ptáci chovaní pouze v okrasném chovu a z voláčů jsou chovatelsky nejnáročnější. Typickým znakem vysokonohých voláčů je vzpřímená, útlá postava a velice dlouhé nohy. Podle velikosti se vysokonozí voláči dále dělí na velké a malé. Nejmenším zástupcem malých vysokonohých voláčů je brněnský voláč, který je hojně rozšířený i ve světě, o málo větší je zakrslý anglický voláč. Mezi velké vysokonohé voláče patří především anglický voláč velký a voláč sedlatý rousný, dále hanácký voláč a pomořanský voláč.
Nízkonozí voláči nejsou příliš početnou skupinou. Jedná se o plemena velká, kde krátké nohy opticky prodlužují postavu ptáků a zvýrazňují tak jejich mohutnost. Mezi nízkonohé voláče se řadí staroněmecký voláč a maďarský voláč.
Střední voláči mají mezi plemeny voláčů nejen středně dlouhé nohy a jsou to většinou i středně velcí voláči. Jedná se obvykle o chovatelsky nenáročná plemena, která kromě chovu okrasného mohou uplatnit i svou užitkovost v extenzivním chovu. V České republice se jedná o nejčastěji chované voláče.[1]
Mezi střední voláče patří cášský, hesenský a norvičský voláč, moravský sedlatý, slezský a slovenský voláč, moravský morák, nebo český voláč sivý.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8c/Bohemian_Steller_Cropper_Blue_Ganzel_marked_2.jpg/220px-Bohemian_Steller_Cropper_Blue_Ganzel_marked_2.jpg)
Ke středním voláčům patří i skupina staváků: staváci jsou holubi, pro které je (kromě volatosti) typický i zvláštní způsob letu, tzv. stavění. Holub v letu silně zatleská křídly, přitiskne křídla nad tělem k sobě a propadne se i o několik metrů k zemi. Opět nabírá výšku s hlasitým tleskáním. Mezi staváky se řadí známý český stavák. Jeho německé verze, německý stavák, štajgr a chocholatý štarvický stavák však již schopnost stavění ztratili.[6]
Jiné skupiny voláčů
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6a/Granadino_cropper%28dun_splash%29.jpg/220px-Granadino_cropper%28dun_splash%29.jpg)
Balónový voláč je typický utvářením těla, které společně s velkým kulovitým voletem a dozadu zvráceným krkem dává celému ptákovi tvar koule. Krázkozobí voláči mají tzv. podvěsné vole, vyvinuté jen v dolní části u hrudi ptáka. Tito voláči se chovají především ve Španělsku, odkud pochází většina těchto holubů, ke zvláštnímu druhu holubího sportu. Holubi pronásledují a nahánějí holubice do svého holubníku a v soutěžích se hodnotí, kolik holubic bylo takto za sezónu "ukradeno".[5]
Česká plemena voláčů
Několik plemen voláčů pochází z České republiky. Jedná se o českého staváka, který je nejčastěji chovaným plemenem holuba domácího v Česku, brněnského voláče, hanáckého voláče, podle kterého vznikl bavorský voláč, českého voláče sivého, moravského voláče sedlatého, moravského bělohlávka, moravského moráka a slezského voláče.
Plemeno | Fotografie | Podskupina | číslo EE |
---|---|---|---|
Brněnský voláč |
| Vysokonohý zakrslý voláč | 0330 |
Český stavák | ![]() | Střední voláč | 0345 |
Český voláč sivý |
| Střední voláč | 0325 |
Hanácký voláč | Vysokonohý velký voláč | 0314 | |
Moravský bělohlávek | Střední voláč | 0321 | |
Moravský morák | Střední voláč | 0312 | |
Moravský voláč sedlatý | Střední voláč | 0311 | |
Slezský voláč |
| Střední voláč | 0323 |
Voláči v českém Vzorníku plemen holubů
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fd/Pomeranian_pouter%28blue_bar%29.jpg/220px-Pomeranian_pouter%28blue_bar%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4f/Norwich_cropper%28barless_mealie%29.jpg/220px-Norwich_cropper%28barless_mealie%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d2/Holle_cropper%28black%29.jpg/220px-Holle_cropper%28black%29.jpg)
V českém vzorníku plemen holubů z roku 1993 jsou uvedena následující plemena voláčů:[7]
- 8 VOLÁČI
- 8.1. Nízkonozí
- Staroněmecký voláč
- Maďarský voláč
- 8.1. Vysononozí
- 8.3. Střední
- 8.4. Balonoví
- 8.1. Nízkonozí
Odkazy
Reference
- ↑ a b TUREČEK, Václav, a kolektiv. Holubářství. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1958. 156 s. Kapitola Voláči, s. 114–115.
- ↑ a b BUREŠ, Jan; ZAVADIL, Rostislav. Příručka chovatele holubů. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1974. 322 s. Kapitola VII. Plemena holubů, s. 89–90.
- ↑ a b BUREŠ, Jan. Chov holubů. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1965. 338 s. Kapitola Přehled plemenných skupin holubů, s. 61–62.
- ↑ BAUER, Wilheim. Chováme holuby. Praha: Nakladatelství Víkend, 2010. 91 s. ISBN 978-80-7433-030-8. S. 11.
- ↑ a b HAVLÍN, Jiří, a kol. Domácí chov zvířat. 3. vyd. Praha: Zemědělské nakladatelství Brázda, 1991. 338 s. ISBN 80-209-0189-2. Kapitola Okrasný chov, s. 196.
- ↑ VESELÝ, Alexandr. Současné české holubářství (24) Český stavák [online]. Fauna, 7.8.2013 [cit. 2013-08-13]. Dostupné online.
- ↑ PETRŽÍLKA, Slavibor; TYLLER, Milan. Holubi. 5. vyd. Praha: Aventinum, 2004. 223 s. ISBN 80-7151-235-4. Kapitola Seznam a třídění plemen holubů, s. 220–221.
Literatura
- TUREČEK, Václav, a kolektiv. Holubářství. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1985. 156 s.
- BUREŠ, Jan; ZAVADIL, Rostislav. Příručka chovatele holubů. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1974. 322 s.
- BAUER, Wilheim. Chováme holuby. Praha: Nakladatelství Víkend, 2010. 91 s. ISBN 978-80-7433-030-8. S. 77.
- BUREŠ, Jan. Chov holubů. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1965. 338 s.
- HAVLÍN, Jiří, a kol. Domácí chov zvířat. 3. vyd. Praha: Zemědělské nakladatelství Brázda, 1991. 338 s. ISBN 80-209-0189-2.
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu voláč na Wikimedia Commons