1-metyylinaftaleeni
1-metyylinaftaleeni | |
---|---|
![]() | |
![]() | |
Tunnisteet | |
CAS-numero | 90-12-0 |
PubChem CID | 7002 |
SMILES | CC1=CC=CC2=CC=CC=C12 |
Ominaisuudet | |
Molekyylikaava | C11H10 |
Moolimassa | 142,2 g/mol |
Sulamispiste | –22 °C |
Kiehumispiste | 245 |
Tiheys | 1,02 g/cm3 |
Liukoisuus veteen | Veteen 25,8 mg/l (25 °C)[1] |
| |
Infobox OK |
1-metyylinaftaleeni (C11H10) on polysyklinen aromaattinen hiilivety eli ns. PAH-yhdiste. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön, palava neste. 1-metyylinaftaleenin moolimassa on 142,2 g/mol, sulamispiste −22 °C, kiehumispiste 245 °C, tiheys 1,02 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 82 °C, itsesyttymislämpötila 529 °C, taitekerroin 1,613–1,616 ja CAS-numero 90-12-0. Aineesta käytetään myös nimeä alfa-metyylinaftaleeni.
Valmistus ja käyttö
1-metyylinaftaleenia saadaan eristettyä kivihiilitervasta tislaamalla. Yhdistettä käytetään liuottimena, 1-kloorimetyylinaftaleenin (C11H9Cl), naftaleeniasetonitriilin (C12H9N) ja naftaleenietikkahapon (C12H10O2) valmistuksessa. Erilaisten polttoaineiden syttymisherkkyyden määrittämisessä käytetään apuna setaanilukua. Tällä asteikolla 1-metyylinaftaleenin setaaniluvuksi on määritelty nolla.[3][4][5]
Katso myös
Lähteet
- 1-metyylinaftaleenin kansainvälinen kemikaalikortti
- PubChem: 1-methylnaphthalene (englanniksi)
- Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 1-Methylnaphthalene (englanniksi)
- ChemBlink: 1-Methylnaphthalene (englanniksi)
Viitteet
- ↑ Physical properties: 1-Methylnaphthalene NLM Viitattu 10.06.2012
- ↑ 1-Metyylinaftaleeni Käyttöturvallisuustiedote. 12.10.2015. Sigma Aldrich (Merck). Viitattu 3.9.2018.
- ↑ Alén, Raimo: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet, s. 48. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
- ↑ Robert T. Mason: Naphthalene, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2002. Viitattu 19.04.2013
- ↑ Gerd Collin, Hartmut Höke & Helmut Greim: Naphthalene and Hydronaphthalenes, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2003. Viitattu 19.04.2013