Újvilági piton
![]() | ||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | ||||||||||||||||||||
Természetvédelmi státusz | ||||||||||||||||||||
Nem szerepel a Vörös listán | ||||||||||||||||||||
Rendszertani besorolás | ||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||
Tudományos név | ||||||||||||||||||||
Loxocemus bicolor Cope, 1861 | ||||||||||||||||||||
Hivatkozások | ||||||||||||||||||||
![]() A Wikifajok tartalmaz Újvilági piton témájú rendszertani információt. ![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Újvilági piton témájú médiaállományokat és Újvilági piton témájú kategóriát. |
Az újvilági piton, vagy más néven törpe piton[1] (Loxocemus bicolor) a hüllők (Reptilia) osztályába, a pikkelyes hüllők (Squamata) rendjébe a kígyók (Serpentes) alrendjébe és a Loxocemidae családjába tartozó egyetlen faj.
Rendszertani helyzete mégis vitatott, mert igaz, hogy tulajdonságai a pitonfélékre hasonlítanak, mégsem lehet valódi piton, földrajzi elterjedése miatt.[2]
Német neve "Spitzkopfpihon" (hegyesfejű piton) is félrevezető, mert minden valószínűség szerint nem pitonféle, hanem az alsóbbrendű szivárványoskígyók (Xenopeltidae) családjának egyik képviselője.[1]
Elterjedése
Mexikó, Honduras és Costa Rica területén honos.
Előfordulása
Trópusi nedves- és száraz erdők lakója. Üreglakó, nehezen megfigyelhető, éjszakai életmódot folytat.[2]
Megjelenése
Teste hengeres, izmos, hossza 1 m körüli. Kicsi, sima, fényes pikkelyek fedik. Színe elég változatos, a sötétszürke, barna, bordó színekkel, egyes példányain fehér pöttyözéssel, melyek az életkor előrehaladtával jelennek meg, a kiskígyókra jellemző világos gallér pedig fokozatosan eltűnik. Az ásó életmódhoz alakulva, orra hegyes, feje ék alakú, a fejtetőt nagy fejpajzsok fedik. Szemei nagyon aprók, éjszaki vadászatkor a szaglása vezeti a táplálékhoz. Megtalálható rajta a hátsó függesztőöv csökevényes maradványa.[1][2]
Szaporodása
Tojásrakó, fészekalja ismeretlen.[2]
Tápláléka
Apró emlősök, talajon fészkelő madarak fiókai, gyíkok melyeket szorításával öl meg, valamint gyík- és leguántojások.[1][2]
![]() | ![]() | ![]() |
Jegyzetek
- ↑ a b c d John M. Mehrtens: A világ kígyói. Budapest, SupRosa Kiadó. 1994, 76. oldal. ISBN 963-8354-17-8
- ↑ a b c d e Chris Mattinson: Kígyók. Budapest, Panemex-Grafo Kiadó, 2002. 36. oldal. ISBN 963-9090-87-5
Források
- ITIS szerinti rendszer besorolása
Biológiaportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap