Carouselambra
Led Zeppelin Carouselambra | ||||
Dal az In Through the Out Door albumról | ||||
Megjelent | 1979. augusztus 15. | |||
Felvételek | 1978. november–december, Polar Studios, Stockholm, Svédország | |||
Stílus | Hard rock,[1] progresszív rock[2] | |||
Nyelv | angol | |||
Hossz | 10:28 | |||
Kiadó | Swan Song | |||
Szerző | John Paul Jones, Robert Plant, Jimmy Page | |||
Producer | Jimmy Page | |||
A(z) In Through the Out Door album dalai | ||||
| ||||
Sablon • Wikidata • Segítség |
A Carouselambra az angol Led Zeppelin együttes ötödik dala az 1979-es In Through the Out Door albumukról. Szerzői John Paul Jones basszusgitáros/billentyűs, Robert Plant énekes és Jimmy Page gitáros voltak. 10 és fél perces hosszával az album legambíciózusabb tétele, egyben a zenekar második leghosszabb, stúdióban rögzített száma.[3] A progresszív rockos megközelítése mellett a dal számos zenei stílust ölel fel, amelyben elsősorban John Paul Jones szintetizátorai dominálnak, míg Jimmy Page gitárja csak támogató szerepet tölt be. A cím a dal első részére utal, amelynek zenei részei képletesen a körhintával társíthatók.
Történet
A dal első ötletei már 1978 májusában alakot öltöttek, amikor az együttes hosszú leállása után megkezdte első próbáit a Clearwell-kastélyban.[4] Fő szerzője Jones volt,[5] de Plant és Page is hozzátette a saját ötleteit. A dal rögzítése az In Through the Out Door felvétele során, 1978 novemberében és decemberében ment végbe, az ABBA svédországi Polar stúdiójában. Zeneileg egy újabb előrelépést jelentett a zenekar pályafutásában,[6] mivel korábban nem lehetett hallani tőlük az elektromos gitárok és a techno stílust is megidéző billentyűsök ilyesfajta kombinációját.[6] Az erősen szintetikus hangzásra épülő intenzív dal komplex felépítésű, de egyben monoton is, ezáltal az album legemészthetetlenebb darabja.[7] Felépítése három szakaszra osztható.
Az első rész közepes tempóban veszi kezdetét, ahol Jones „döfködő” dúr akkordjai kerülnek az előtérbe, amelynek vékony hangzása egy Farfisa orgonán szólal meg.[5] Ezt támasztja alá a háttérsáv részeként a basszusgitárjáték, és John Bonham masszív dobolása. A dal keverését Page végezte, ennek ellenére gitárja csak a hangzás hátterében kapott helyet, ugyanúgy mint Plant éneksávjai. Utóbbiak annyira távol kerültek, hogy a dal szövegét alig lehet érteni.[5] Később Plant is bánatát fejezte ki a félresikerült keverés végett: „A Carouselambra-ban van néhány jó rész, különösen a borongós gyász-ének rész, ami Pagey munkája. És már nagyon sajnálom, hogy így alakult, mert a Carouselambra szövege pontosan arról a környezetről, arról a helyzetről szól, amiben voltunk. A Led Zeppelin utóbbi éveinek története egy az egyben megjelenik a dalban - és nem lehet hallani a szövegét.”[5]
A második szakasz bevezetőjében jobban előtérbe kerül Page blues hatású játéka, ami egy lassabb mederbe tereli a darabot. Ebben a részben a gitáros két akkordból és gitárszintetizátorjából rengeteg hangszínt bemutat, amelyekkel el is nyomja Plant borongós és lassú mélázását.[5] Játéka helyenként ritmikailag hibás és döcögös,[5] de az effektek, valamint a hangok teljes erővel való rázúdítása a hallgatóra, elkendőzik a hibákat.[5] Érdekesség, hogy az ebben a szakaszban hallható gitárrészeket Page a kétnyakú Gibson EDS-1275 gitárján játszotta fel. Ez volt az egyetlen alkalom, hogy ezt a hangszert stúdiófelvétel során is használta. A harmadik szakasz belépésénél Jones billentyűi újra az előtérbe kerülnek, még több hangszínt használva, míg a dal ismét felgyorsul a kezdeti közepes/közepesen gyors tempóra. A befejező szakasz a korábbiaknál is szabadabb és kötetlenebb,[7] amely során mind a négy zenész jelentős szerephez jut (az ének és a gitár háttérbe keverése ellenére is). Ritmikailag nagy hangsúly helyeződik Bonham lüktető dobjaira, amely a monumentális szám nagy részében metronómhoz hasonlítható, precízitással és monotonitással adja meg az alapokat.
Az utolsó szakaszban hallható mély gitárhangzást a hangszerre felszerelt mechanikus hajlítóeszköz alkalmazásával érte el Page, amellyel szokatlan harmóniát és végtelen hangkitartást lehet elérni. A készülék hasonlóképpen működik mint a tekerőlant, csak elektronikusan forog a kerék, és a gitár húrlábjaihoz kell felszerelni. Az egyes húrokhoz gombok tartoznak, amellyel működtetni lehet, ugyanakkor lehetővé válik hogy a gitár hangzása ne változzon jelentős mértékben.[4] A gizmotron-t Page az album In the Evening című dalában is alkalmazta, maga a hangszert pedig a 10cc gitárosa Lol Creme találta fel. Üzletileg nem lett sikeres, ezért a használata nem terjedt el széles körben a későbbiekben.
Utóélet
A zenekar tagjai szeretik a dalt, a rajongók többsége viszont már kevésbé. Összességében elmondható a számról, hogy nagyon alábecsült, amit a rádiók is szinte soha nem játszottak. Az In Through the Out Door korabeli áttekintésében Charles M. Young a Rolling Stone kritikusa egy billentyűs riffre épülő, rendkívül gyenge darabként jellemezte, ami ráadásul túl hosszú, mivel abszurd hogy 10 és fél perces legyen.[8] Továbbá rendkívül monotonnak nevezte a dalt, ami korábban is jellemző volt a zenekarra a hipnotikus hatás elérése céljából, de az itt hallható részeket véleménye szerint nem érdemes annyit ismételgetni, mivel nincsenek annyira jók.[8] Az album Deluxe Edition féle újrakiadásának retrospektív felülvizsgálatában Andrew Doscas a PopMatters magazintól szintén negatív véleménnyel volt róla. Írásában közölte, hogy Plant szövegének körülbelül 60%-át nem lehet érteni.[9] Véleménye szerint a szintetizátorok miatt a Zeppelin rajongók nehezen tudják kedvelni, és négy perc után ugratnak az utolsó két számra.[9] Megjegyezte, hogy a dal jobban hasonlít egy Genesis vagy egy Styx szerzeményre, mintsem a saját hangzásukra.[9] A Deluxe Edition újrakiadásra The Epic címmel felkerült a dal egy nyersebb és kevesebb effektel teli verziója,[10] amelyre Doscas azt írta, hogy az ének sokkal világosabban hangzik, mint az eredeti verzión.[9]
Keith Shadwick az együttes történetét bemutató Led Zeppelin The Story of a band and their music, 1968-1980 című könyv szerzője szerint a dal egy jelentős, kései Led Zeppelin eposz elszalasztott lehetősége.[5] Szerinte több megindító pillanata is van, de a legnagyobb hibája az, hogy túlságosan is Jones billentyűjátékára épül, ami a kelleténél jobban előre van keverve.[5] A második szakaszt javulásként jellemzi, majd a záró harmadik szakaszban újra Jones billentyűit kifogásolja, ami olyan „mintha egy ideges tyúkot hallanánk, amint izgatottan kapkodja a magokat. Szólama teljesen elüt Bonham lüktető ritmusának hatalmasságától és az óriási hangoktól, amiket Page csal ki a gitárjából.”[5] A Whole Lotta Led/Our Flight With Led Zeppelin című könyv egyik szerzője Ralph Hulett viszont pozitívan írt róla, és megjegyezte, hogy a dal egy olyan intenzív hangfal, amely egy komplex hangkörhintát mutat be.[6]
A Carouselambra-t soha nem adta elő a zenekar a koncerteken. Állítólag azt tervezték, hogy az 1980-as észak-amerikai turné során műsorra tűzik majd, de erre John Bonham halála miatt már nem került sor. A zenekarhoz közeli tagok azt állítják, hogy John Paul Jones mindig ragaszkodott ahhoz, hogy élőben is eljátsszák, különösen az 1980-as koncertek során, de Plant és Page soha nem volt rá eléggé felkészülve. Amikor az énekes és a gitáros 1995-ben illetve 1996-ban újra együtt koncertezett, az In the Evening előadása során Plant gyakran énekelte a dal középső sorait.[11] Nem tartozik a feldolgozásra kerülő dalaik közé, egyedül a Vitamin String Quartet rock és pop tribute zenekar tűzte műsorára.
Közreműködők
- Jimmy Page – gitár
- Robert Plant – ének, szájharmonika
- John Paul Jones – basszusgitár, zongora
- John Bonham – dob
Jegyzetek
- ↑ Davis, Stephen. Hammer of the Gods: The Led Zeppelin Saga. New York: Ballantine Books, 291. o. (1985). ISBN 0-345-33516-3
- ↑ Led Zeppelin. Led Zeppelin - In Through the Out Door Platinum Album Edition: Drum Set Transcriptions. Alfred Music, 3. o. (2010. szeptember 8.). ISBN 9780739075081
- ↑ For comparison, the original Swan Song album LP record list "In My Time of Dying" at 11:08, "Carouselambra" at 10:28, and "Tea for One" at 9:27.
- ↑ a b Dave Lewis (1994), The Complete Guide to the Music of Led Zeppelin, Omnibus Press, ISBN 0-7119-3528-9.
- ↑ a b c d e f g h i j Led Zeppelin The Story of a band and their music, 1968-1980. Keith Shadwick, 294. o. (2005). ISBN 978-963-266-115-5
- ↑ a b c Whole Lotta Led/Our Flight With Led Zeppelin. Ralph Hulett, Jerry Prochnicky, 258. o. (2005). ISBN 963-7448-32-2
- ↑ a b Led Zeppelin - In Through The Out Door lemezkritika a passzio oldalon. (magyar nyelven). passzio.hu. [2017. június 17-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2019. április 16.)
- ↑ a b In Through The Out Door. Rolling Stone , 1979. október 18. [2017. június 11-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2017. július 27.)
- ↑ a b c d Led Zeppelin: In Through the Out Door (Deluxe Edition). PopMatters , 2015. szeptember 22. (Hozzáférés: 2017. július 27.)
- ↑ Led Zeppelin Announces Final Three Deluxe Reissues. Rolling Stone , 2015. június 3. [2015. június 4-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2017. augusztus 17.)
- ↑ Los Angeles 6/26/77 - It'll Be Me; Official website
Könnyűzenei portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap