Charles Rogier
Charles Rogier | |
![]() | |
Charles Rogier 1855 körül | |
Belgium 9. miniszterelnöke | |
Hivatali idő 1847. augusztus 12. – 1852. október 31. | |
Előd | Barthélémy de Theux de Meylandt (2. hivatali idő) |
Utód | Henri de Brouckère |
Belgium miniszterelnöke | |
Hivatali idő 1857. november 9. – 1868. január 3. | |
Előd | Pierre de Decker |
Utód | Walthère Frère-Orban |
Született | 1800. augusztus 17. Saint-Quentin, Franciaország |
Elhunyt | 1885. május 27. (84 évesen) Saint-Josse-ten-Node |
Sírhely | Saint-Josse-ten-Noode Cemetery |
Párt | Katolikus |
Foglalkozás | |
Iskolái | Liège-i Egyetem (nem ismert – 1826)[1] |
Díjak |
|
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Charles Rogier témájú médiaállományokat. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f0/Rogier_%C3%A0_la_t%C3%AAte_des_volontaires_de_Li%C3%A8ge_%28Soubre%2C_1878%29.jpg/300px-Rogier_%C3%A0_la_t%C3%AAte_des_volontaires_de_Li%C3%A8ge_%28Soubre%2C_1878%29.jpg)
Charles Latour Rogier (1800. augusztus 17. - 1885. május 27.) belga politikus és államférfi volt, Belgium miniszterelnöke először 1847 és 1852, majd 1857 és 1868 között.
Élete
1800-ban a franciaországi Saint-Quentin-ben született. A család Belgiumból vándorolt ki Franciaországba és apja a francia hadsereg tisztje lett. Miután id. Rogier elesett az 1812-es oroszországi hadjáratban, a család visszaköltözött Liège-be, ahol a legidősebb fiú, Firmin, egyetemi professzori állást kapott.
Jogi tanulmányait a Liège-i Egyetemen végezte, és ugyanott 1824-ben ügyvédi gyakorlatot nyitott, de jóval több időt szentelt újságírói tevékenységének és írásaiban hevesen támadta a Belgiumot akkor uraló Egyesült Holland Királyság kormányát. Barátaival, Paul Deveaux-al és Joseph Lebeau-val közösen megalapították a radikális Mathieu Laensbergh, későbbi nevén a Le politique című lapot, amely nagy szerepet játszott abban, hogy a katolikus és liberális párti politikusok összefogtak Belgium szabadságának kivívása érdekében.
Az 1830. augusztusi felkelés kirobbanásakor Rogier 300 Liègeois (városi polgár) önkéntes élén Brüsszelbe vonult, ahol a felkelés vezetői közül az egyik legenergikusabb és legaktívabb volt. Tagja lett az októberben megalakított ideiglenes kormánynak. I. Lipót belga király 1831-es trónra lépése után Antwerpen kormányzójának nevezték ki.
A belga állam megalapításától kezdve töltött be kormányzati pozíciókat (1832-ben belügyminiszter, 1840-ben közmunkaügyi miniszter), 1834-ben kezdeményezésére és a parlament jókora ellenállásával fogadták el az első vasútvonal megépítéséről szóló törvényt. 1833-ban megszervezte az első szépművészeti kiállítást Brüsszelben, megalapította az állami levéltárat, 1847. augusztus 12-én megalakította saját, liberális politikusokból álló kormányát, amely 1852. szeptember 28-áig volt hatalmon. 1848-ban kormányzása alatt tört ki Franciaországban a forradalom, amelynek során elkergették I. Lajos Fülöp francia királyt. Rogier elővigyázatosságból kitoloncolta az országból a nemrég menedékjogot kapott Karl Marxt, aki akkor már a brüsszeli német munkások szervezésével töltötte idejét, és megírta a Kommunista kiáltványt. Később III. Napóleonnal szemben sikeresen biztosította be Belgium függetlenségét.
1857 és 1861 között belügyminiszter, 1861 és 1867 között külügyminiszter. Második kormánya 1857. november 9-étől 1868. január 3-áig volt hatalmon. 1860-ban kezdeményezésére fogadták el a Brabançonne-t mint Belgium nemzeti himnuszát. Lemondása után kinevezték államminiszterré, majd 1878-ban a képviselőház elnöke lett.
Több, mint 20 évig viselt kormányzati pozíciókat és 50 évig volt tagja a belga parlamentnek. Politikai pályafutása csak egy alkalommal szakadt meg, az 1854-es választások során, amikor Antwerpenben indult és ellenfelei azt terjesztették róla, hogy szocialista nézeteket vall.
1861. május 1-jén a belga nép adományaként egy házat kapott Brüsszelben, mivel korábban nem fogadott el fizetséget a miniszteri posztokért és ezért nem volt elég pénze, hogy saját házat vegyen. 1885-ben Brüsszelben, a Sint-Joost-ten-Node kerületben halt meg, nevét ma város egyik legforgalmasabb tere, a Rogierplein (franciául: Place Rogier) viseli.
Az első Rogier-kormány tagjai
Miniszteri tiszt | Név | Párt |
---|---|---|
Külügyminiszter | Constant d'Hoffschmidt | Liberális |
Belügyminiszter | Charles Rogier | Liberális |
Igazságügyminiszter | François de Haussy | Liberális |
Pénzügyminiszter | Laurent Veydt | Liberális |
Közmunkaügyi miniszter | Walthère Frère-Orban | Liberális |
Hadügyminiszter | Félix Chazal | Liberális |
Változások
- 1848. július 18.
- Laurent Veydt lemondott pénzügyminiszteri posztjáról, helyét Walthère Frère-Orban vette át.
- Walthère Frère-Orban lemondott közmunkaügyi miniszteri posztjáról, helyére Henri Rolin került.
- 1850. augusztus 12.
- François de Haussy lemondott igazságügyminiszteri posztjáról, helyére Victor Tesch került.
- Henri Rolin lemondott közmunkaügyi miniszteri posztjáról, helyére Emile Van Hoorebeke került
- 1852. szeptember 17.
- Walthère Frère-Orban lemondott pénzügyminiszteri posztjáról, helyét Charles Liedts vette át.
A második Rogier-kormány tagjai
Miniszteri tiszt | Név | Párt |
---|---|---|
Külügyminiszter | Adolphe de Vrière | Liberális |
Belügyminiszter | Charles Rogier | Liberális |
Igazságügyminiszter | Victor Tesch | Liberális |
Pénzügyminiszter | Walthère Frère-Orban | Liberális |
Közmunkaügyi miniszter | Joseph Partoes | Liberális |
Hadügyminiszter | Edouard Berten | Liberális |
Változások
- 1859. január 14.
- Joseph Partoes lemondott közmunkaügyi miniszteri posztjáról, helyét Jules Vanderstichelen vette át.
- 1859. április 6.
- Edouard Berten lemondott hadügyminiszteri posztjáról, helyét Félix Chazal vette át.
- 1861. október 26.
- Adolphe de Vrière lemondott külügyminiszteri posztjáról, helyét Charles Rogier vette át.
- Rogier lemondott belügyminiszteri posztjáról, helyét Alphonse Vandenpeereboom vette át.
- 1865. november 12.
- Victor Tesch lemondott igazságügyi miniszter posztjáról, helyét Jules Bara vette át.
- 1866. december 13.
- Félix Chazal lemondott hadügyminiszteri posztjáról, helyét Auguste Goethals vette át.
Kapcsolódó szócikkek
- Liberális Párt
- Belgium miniszterelnökeinek listája
További információk
- Revolution 1830 : 7 septembre 1830,les volontaires liégeois arrivent à Bruxelles (A liège-i önkéntesek megérkeznek Brüsszelbe)' (francia nyelven). http://www.proxiliege.net.+[2008. április 22-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2008. augusztus 24.)
- Charles Rogier politikai pályafutásáról (francia nyelven). http://www.proxiliege.net.+[2007. szeptember 26-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2008. augusztus 24.)
Fordítás
![Commons:Category:Charles Rogier](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/50px-Commons-logo.svg.png)
- Ez a szócikk részben vagy egészben a Charles Rogier című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Politikaportál
Történelemportál
- ↑ ODIS. (Hozzáférés: 2022. június 19.)