Italiensk åpning
a | b | c | d | e | f | g | h | ||
8 | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() | 8 | |||||||
7 | 7 | ||||||||
6 | 6 | ||||||||
5 | 5 | ||||||||
4 | 4 | ||||||||
3 | 3 | ||||||||
2 | 2 | ||||||||
1 | 1 | ||||||||
a | b | c | d | e | f | g | h |
Italiensk (Giuoco Piano, ECO C50) er en sjakkåpning som defineres ved trekkene
- 1.e4 e5
- 2.Sf3 Sc6
- 3.Lc4 Lc5.
Noen ganger kalles stillingen etter 3.Lc4 også «italiensk», men etter 3...Sf6 er åpningen prøyssisk mens den etter 3...Le7 er ungarsk. På engelsk kalles åpningen «Giuoco Piano», italiensk for «rolig parti», åpningen er «rolig» sammenlignet med åpninger som kongegambit og skotsk gambit.
Åpningen er den eldste man har dokumentasjon om. Den portugisiske spilleren Pedro Damiano spilte det på begynnelsen av 1400-tallet og italienske Gioacchino Greco spilte det på begynnelsen av 1500-tallet.
Italiensk var en svært populær åpning på 1800-tallet, men spansk med 3.Lb5 er mer populært på mesternivå. Italiensk spilles imidlertid mye ennå, spesielt på klubbnivå.
Den hvite løperen på c4 hindrer svart fra å spille det befriende trekket ...d5 for en stund. I tillegg peker løperen mot det svake f7-feltet som bare er dekket av kongen. Hvit planlegger å ta kontroll over sentrum med d2-d4 og sette i gang et angrep mot den svarte kongen. Svart ønsker å befri seg med noen avbytter for å lette trykket og få spilt ...d5 bruddet eller i det minste forsvare bonden på e5.
Varianter
- 4.b4 kalles Evansgambit. Hvit ofrer en bonde for rask utvikling og dominans i sentrum. Partier med Evansgambit utvikler seg gjerne svært forskjellig fra andre varianter av italiensk og regnes derfor som en egen åpning og ikke som en variant av italiensk.
- 4.d3 er et rolig trekk, så rolig faktisk, at åpningsvarianten kalles «Giuoco Pianissimo», «roligste parti», i engelskspråklige land. Hvit satser på en langsom oppbygning i sentrum og venter med et bondefremstøt til d4. Partiet blir gjerne posisjonelt med strategiske manøvre bak rekkene. Åpningen har et ry for å være noe remisaktig.
- 4.d4, italiensk gambit, er en aggressiv variant. Hvit ofrer en bonde for å åpne opp sentrum og satser på at bedre utvikling vil gi nok kompensasjon for bonden.
- 4.c3 er den mest populære varianten. Trekket forbereder d2-d4 bruddet. Svart kan satse på å forsvare d5-feltet med 4...De7 eller spille det mer aggressive 4...Sf6 som går til motangrep mot hvits sentrum, denne har blitt grundig analysert i over 300 år.