Willem Visser ’t Hooft
![Rediger på Wikidata](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8a/OOjs_UI_icon_edit-ltr-progressive.svg/10px-OOjs_UI_icon_edit-ltr-progressive.svg.png)
Haarlem
![Rediger på Wikidata](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8a/OOjs_UI_icon_edit-ltr-progressive.svg/10px-OOjs_UI_icon_edit-ltr-progressive.svg.png)
Genève
- Generalsekretær (Kirkenes Verdensråd, 1948–1966)
veileder
![Nederlands flagg](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/20/Flag_of_the_Netherlands.svg/22px-Flag_of_the_Netherlands.svg.png)
Dutch-Paris[7]
De tyske bokhandlernes fredspris (1966) (sammen med: Augustin Bea, taler: Paul Mikat)[10]
Four Freedoms Award - Freedom of Worship
Carnegie Wateler Vredesprijs (1962)
Offiser av Æreslegionen
Æresdoktor ved Princeton University
Willem Visser 't Hooft (født 20. september 1900 i Haarlem i Nederland, død 4. juli 1985 i Genève i Sveits) var en nederlandsk reformert teolog og kirkeleder. Han ble i 1948 den første generalsekretæren i Kirkenes verdensråd.
Liv og virke
Visser 't Hooft studerte teologi ved universitetet i Leiden og gikk deretter over i en karriere i diverse økumeniske fora i Nederland og internasjonalt. Han var blant annet en periode leder for World Christian Student Federation. Under andre verdenskrig støttet han den tyske bekjenneseskirken som stod i opposisjon til nazistene. Da Kirkenes verdensråd ble stiftet i 1948 var han en av foregangsmennene, og ble organisasjonenes første generalsekretær. Han stod i stillingen helt fram til 1966.
Visser 't Hooft mottok flere utmerkelser. I 1958 fikk han det store fortjenestekorset (Große Verdienstkreuz der Bundesrepublik Deutschland) fra Tyskland, i 1959 ble han ridder av den franske æreslegionen, i 1966 fikk han de tyske bokhandleres fredpris, i 1967 Sonningprisen, i 1968 ble han ærespresident i det økumeniske organet Vollversammlung og i 1977 ble han tildelt Den hansiske Goetheprisen. Han publiserte en mengde bøker. Visser 't Hooft døde i 1985 i Genève, en by han da hadde blitt æresborger i.
Referanser
- ^ a b Encyclopædia Britannica Online, oppført som Willem Adolph Visser 't Hooft, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Willem-Adolph-Visser-t-Hooft, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
- ^ IdRef, www.idref.fr, IdRef-ID 02744824X, besøkt 2. oktober 2023[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b c WikiTree, WikiTree-ID 't_Hooft-12, www.wikitree.com, besøkt 2. oktober 2023[Hentet fra Wikidata]
- ^ Digitale Bibliotheek voor de Nederlandse Letteren, www.dbnl.org, DBNL-id viss167, besøkt 2. oktober 2023[Hentet fra Wikidata]
- ^ The Academic Family Tree, Academic Tree ID 60628, academictree.org, besøkt 2. oktober 2023[Hentet fra Wikidata]
- ^ a b Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118627236, portal.dnb.de, besøkt 2. oktober 2023[Hentet fra Wikidata]
- ^ Genealogics, genealogics.org person ID I00033879, www.genealogics.org, besøkt 2. oktober 2023[Hentet fra Wikidata]
- ^ KNAW Past Members, KNAW past member ID PE00003563, www.dwc.knaw.nl, besøkt 2. oktober 2023[Hentet fra Wikidata]
- ^ www.friedenspreis-des-deutschen-buchhandels.de[Hentet fra Wikidata]
Eksterne lenker
- (tysk) Biografi i Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon.
Forgjenger Første generalsekretær | Generalsekretær i kirkenes verdensråd 1948–1966 | Etterfølger |
- v
- d
- r
- 1950: Winston Churchill
- 1959: Albert Schweitzer
- 1960: Bertrand Russell
- 1961: Niels Bohr
- 1962: Alvar Aalto
- 1963: Karl Barth
- 1964: Dominique Pire
- 1965: Richard von Coudenhove-Kalergi
- 1966: Laurence Olivier
- 1967: W.A. Visser´t Hooft
- 1968: Arthur Koestler
- 1969: Halldór Laxness
- 1970: Max Tau
- 1971: Danilo Dolci
- 1973: Karl Popper
- 1975: Hannah Arendt
- 1977: Arne Næss
- 1979: Hermann Gmeiner
- 1981: Dario Fo
- 1983: Simone de Beauvoir
- 1985: William Heinesen
- 1987: Jürgen Habermas
- 1989: Ingmar Bergman
- 1991: Václav Havel
- 1994: Krzysztof Kieślowski
- 1996: Günter Grass
- 1998: Jørn Utzon
- 2000: Eugenio Barba
- 2002: Mary Robinson
- 2004: Mona Hatoum
- 2006: Ágnes Heller
- 2008: Renzo Piano
- 2010: Hans Magnus Enzensberger
- 2012: Orhan Pamuk
- 2014: Michael Haneke
- 2018: Lars von Trier
- 2021: Svetlana Aleksijevitsj
- 2023: Marina Abramović