Božidar Orešković
Božidar Orešković | |
---|---|
glumac | |
![]() | |
Biografske informacije | |
Rođenje | 21. kolovoza 1942. Zagreb |
Smrt | 9. srpnja 2010. Velika Gorica |
Profesionalne informacije | |
Zanimanje | glumac |
Znamenite uloge | |
Riđan u Kapelski kresovi |
Božidar Orešković (21. kolovoza 1942. — 9. srpnja 2010.) bio je hrvatski kazališni, televizijski i filmski glumac.
Biografija
Pohađao je Akademiju dramskih umjetnosti u Zagrebu, i još kao student je nastupao u Zagrebačkom dramskom kazalištu (kasnije Gradsko dramsko kazalište Gavella).[1] Diplomirao je 1965. godine, u klasi profesora Georgija Para. Nakon studija se pridružio ansamblu drame Hrvatskog narodnog kazališta,[2] u kome je ostao do umirovljenja.[1]
Sredinom 1990-ih je osnovao vlastito kazalište, „Teatar 101“, gdje je uprizorio nekoliko vlastitih i tuđih tekstova u obliku malih i pokretnih produkcija, surađujući većinom s kolegama iz matičnog kazališta i s kojima je gostovao u drugim hrvatskim kazalištima. U svom kazalištu je bila popularna monodrama „Ako Boga nema“, za koju je adaptirao tekstove iz djela Dojstojevskog i interpolirao pjesme Vladimira Visockoga.[1]
Filmsku karijeru započeo je 1969. u filmu „Divlji anđeli“, u režiji Fadila Hadžića, u kojem je igrao najopasnijeg od trojice delinkvenata. Najveću popularnost je ostvario televizijskim ulogama, osobito kao „Riđan“ u televizijskom serijalu „Kapelski kresovi“ (1974),[1] u režiji Ivana Hetriha, po istoimenom romanu Veljka Kovačevića. Za ulogu suca Bracka u Ibsenovoj „Heddi Gabler“ osvojio je Nagradu „Mila Dimitrijević“ (1996).[2] Odlikovao se izuzetnim glumačkim temperamentom, markantnom pojavom, osebujnom bojom glasa i velikom glumačkom izražajnošću.[1]
Osim glumom, bavio se i pisanjem. Napisao je roman „Sedmi dan“ (1993), u kojem je na osebujan način literarno iskazano iskustvo smrti i umiranja. Napisao je osam monodrama, brojne kazališne tekstove, drame i adaptacije, od kojih je mnoge sam uprizorio i u njima nastupao. Njegova komedija „Glasnogovornik“, duhovita i satirična rekapitulacija glumačkog života, u režiji Georgija Para (2009).[1]
Umirovio se 2007. godine, nakon 42 godine rada, odbivši tradicionalni kazališni domjenak, pošto je smatrao da penzioniranje „nije razlog za slavlje“.[1] Nakon toga se okušao u hrvatskim sapunicama.[2]
Potkraj života se povukao na porodično imanje pokraj Velike Gorice. Po njegovoj želji, posljednji ispraćaj održan je samo u krugu najuže obitelji.[1]
Filmografija
Televizijske uloge
- "Mamutica" kao Pero Matišić (2010.)
- "Sve će biti dobro" kao Branko Macanović (2008.—2009.)
- "Ponos Ratkajevih" kao Otto Wieser (2007.—2008.)
- "Dobre namjere" kao Tomislav Deverić (2007.—2008.)
- "Bibin svijet" kao gdin. Posilović (2008.)
- "Urota" kao Ministar unutarnjih poslova (2007.)
- "Obični ljudi" kao Gustav Sova #1 (2007.)
- "Bitange i princeze" kao gdin. Grobnik (2005.)
- "Milijun eura" kao natjecatelj (2005.)
- "Ptice nebeske" (1989.)
- "Vuk Karadžić" kao Ignjat Brlić (1988.)
- "Priče iz fabrike" kao Braco Kovačić (1985.)
- "Inspektor Vinko" kao Klempo (1984.—1985.)
- "Baza na Dunavu" kao Bata (1981.)
- "Mačak pod šljemom" kao Brico (1978.)
- "Punom parom" kao Drago (1978.)
- "Kapelski kresovi" kao Riđan (1974.)
Filmske uloge
- "Živi i mrtvi" kao zapovjednik (2007.)
- "Crveno i crno" kao Felix (2006.)
- "Volim te" kao Krešin otac (2005.)
- "Snivaj zlato moje" kao Bacani (2005.)
- "Slučajna suputnica" kao Mrazović (2004.)
- "Konjanik" kao zapovjednik (2003.)
- "Kraljica noći" kao dr. Primorac (2001.)
- "Je li jasno, prijatelju?" kao Davor (2000.)
- "Četverored" kao Gedža (1999.)
- "Zavaravanje" (1998.)
- "Novogodišnja pljačka" kao Vinko Novak (1997.)
- "Zagorje, dvorci" (1997.)
- "Kako je počeo rat na mom otoku" kao Boris Bašić (1996.)
- "Noć za slušanje" kao Boris (1995.)
- "Gospa" kao policajac (1994.)
- "Krhotine - Kronika jednog nestajanja" kao Tomo Livaja (1991.)
- "Orao" kao Dražen (1990.)
- "Ucjena" (1982.)
- "Sitne igre" (1981.)
- "Dva sanduka dinamita" (1980.)
- "Pjesma od rastanka" (1979.)
- "Pucanj" kao Tomo Bradić (1977.)
- "Tri jablana" (1976.)
- "Izdaja" (1976.)
- "Kratka noć" (1970.)
- "Pucanj" (1970.)
- "Divlji anđeli" kao Klej (1969.)
Izvori
Literatura
- „Božidar Orešković - biografija”. Zagreb: Hrvatski filmski savez.
- Peresson, Fedra (2010). „Sjećanja: Izniman temperament”. Hrvatsko glumište (Zagreb: Hrvatsko društvo dramskih umjetnika) 44-45. ISSN 1331-8705. Pristupljeno 18. 4. 2018.
Vanjske veze
- Božidar Orešković na sajtu IMDb