Антонов Ан-70
Антонов Ан-70[1] | ||
---|---|---|
![]() Ан-70 рег-озн. UR-EXA репни број 197 на МАКС 2013. године | ||
Опште | ||
Намена | вишенаменски транспортни авион | |
Посада | 2+3 | |
Земља порекла | ![]() | |
Произвођач | АНТК Антонов | |
Први лет | 16. децембар 1994. | |
Димензије | ||
Дужина | 40,73 m | |
Размах крила | 44,06 m | |
Висина | 16,38 m | |
Површина крила | 204 m² | |
Маса | ||
Празан | 66,230 kg | |
Макс. тежина при узлетању | 145,000 kg | |
Погон | ||
Турбо-елисни мотор | 4 × Ивченко Прогресс Д-27 | |
ТЕМ снага | 10,350 kW | |
Перформансе | ||
Брзина крстарења | 750 km/h | |
Долет | 7,800 km | |
Плафон лета | 12000 m | |
Брзина пењања | 1500 m/min |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/Antonov_AN-70_at_Paris_Air_Show_2013_4.jpg/250px-Antonov_AN-70_at_Paris_Air_Show_2013_4.jpg)
Антонов Ан-70 је вишенаменски четверомоторни елисномлазни транспортни авион, носивости до 50 тона. Конструисан је у Авијацијском научно-техничком комплексу „Антонов“ у Кијеву. Њамењен је да замени већ застарели Ан-12 у Совјетском ратном ваздухопловству, а може да замени и Ан-22. Током тестирања оборио је 6 светских и 15 националних рекорда, а један од њих је подизање 55 тона терета на висину од 7350 метара.[2]Једини конкурент овом авиону на светском тржишту је Ербас А400М.[3]
Историја и развој
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/57/An-70-1997.jpg/250px-An-70-1997.jpg)
Проектовање авиона је почето 1978, а први лет је изведен децембра 1994. године. 23. јуна 1993. године Русија и Украјина су потписале споразум, мемомрандум о заједничком развоју и производњи, по систему пола-пола. Основано је заједничко предузеће рус. «Средний транспортный самолет».[4] Авион је требало да се производи како у фабрици авиона „Авиант" из Кијева, тако и у фабрици авиона „Авиакор" у Самари.[1]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/77/Antonov_An-70%2C_Antonov_Design_Bureau_AN1744931.jpg/250px-Antonov_An-70%2C_Antonov_Design_Bureau_AN1744931.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e4/Antonov_An-70_in_1994.jpg/250px-Antonov_An-70_in_1994.jpg)
Секретар за народну безбедност савета одбране Украјине (НСДЦУ), Александар Турчинов, понудио НАТО-у да настави развој Ан-70, јер су оружане снаге европских земаља показале интересовање за летелицу. Русија је направила значајан допринос у развоју Ан-70 и то је разлог зашто Украјина треба од Русије дозволу да сарађује са земљама треће стране у даљој реализацији овог пројекта. Ипак, одлука је донета у корист европског пројекта (А-400), где највеће учешће има француска авионска индустрија.[3]
Намена и експлоатација
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/dd/Cockpit_of_Antonov_An-70_%281%29.jpg/250px-Cockpit_of_Antonov_An-70_%281%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ef/Antonov_An-70%2C_Antonov_Design_Bureau_JP7568014.jpg/250px-Antonov_An-70%2C_Antonov_Design_Bureau_JP7568014.jpg)
Ан-70 припада новој генерацији војних транспортних авиона са кратким узлетањем и слетањем, намењених летовима средње дужине. По својим карактеристикама он може да обезбеди испоруку свих врста армијског наоружања и војне технике укупне тежине 35-47 тона на дистанци од 3-5,1 хиљада километара, оптималном брзином од 700-750 километара на час. Овај авион, способан да слеће и узлеће са кратких писта, може постати незамењив за снабдевање удаљених база, укључујући и базе ван Русије.[2]
Корисници
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f2/Antonov_An-70%2C_Antonov_Design_Bureau_AN1174794.jpg/250px-Antonov_An-70%2C_Antonov_Design_Bureau_AN1174794.jpg)
На данашњи дан су загарантована само два АН-70, који су пројектовани још 90-их година на кијевском заводу „Авиант“ и треба да се заврше по наруџби Министарства одбране Русије.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f1/Antonov_An-70%2C_Antonov_Design_Bureau_AN1406403.jpg/250px-Antonov_An-70%2C_Antonov_Design_Bureau_AN1406403.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/39/Antonov_An-70%2C_Antonov_Design_Bureau_AN2170984.jpg/250px-Antonov_An-70%2C_Antonov_Design_Bureau_AN2170984.jpg)
Први предсеријски авион купило је Руско ратно ваздухопловство 2011. године, а наруџбина Министарства одбране РФ је предвиђала набавку 60 оваквих авиона до 2020. године.[5] Добар подстрек би био уговор о куповини Ан-70 за потребе ратног ваздухопловства РФ, који би омогућио финансирање и почетак организације производње у фабрици авиона „Горбунов" из Казања. Планира се увођење у употребу 17 оваквих авиона до 2020. године. Први авиони АН-70 би почели да се уводе у наоружање ратног ваздухопловства од 2016. године.[6]
Извори
- ^ а б Antonov-70
- ^ а б Ан-70, летећи теретни џин[мртва веза], Руска реч, 26. јул 2012. из РИА „Новости“
- ^ а б Ukraine cannot offer third-party countries to participate in An-70 project without Russia’s permission[мртва веза] Russian Aviaton, July 6, 2015
- ^ Иван Коновалов. Ан-70: слуга двух господ Архивирано на сајту Wayback Machine (17. мај 2013) // «Военно-промышленный курьер» № 2 (470) от 16 января 2013
- ^ Россия приобрела первый транспортник Ан-70 // Лента.ру от 22 июля 2011
- ^ Када ће бити нови транспортни авиони? Архивирано на сајту Wayback Machine (4. фебруар 2016) Илија Крамник, 7. фебруар 2013, 15:40
Спољашње везе
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- п
- р
- у
- ОКА-I
- ОКА-V
- ОКА-VI
- ОКА-VII
- А-1
- А-2
- Лем-2
- А-7
- А-9
- А-10
- А-11
- А-13
- А-15
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b3/Antonov_logo.png/80px-Antonov_logo.png)
вишенаменски
|