Pachycormidae
Pachycormidae Stratigrafisk utbredning: Yngre trias - Yngre krita | |
![]() Hypsocormus | |
Systematik | |
---|---|
Domän | Eukaryoter Eukaryota |
Rike | Djur Animalia |
Stam | Ryggsträngsdjur Chordata |
Understam | Ryggradsdjur Vertebrata |
Överklass | Benfiskar Osteichthyes |
Klass | Strålfeniga fiskar Actinopterygii |
Ordning | Pachycormiformes |
Familj | Pachycormidae |
Släkten | |
Asthenocormus Bonnerichthys Eugnathides Euthynotoides Euthynotus Hypsocormus Leedsichthys Orthocormus Pachycormus Prosauropsis Protosphyraena Rhinconichthys Sauropsis | |
Hitta fler artiklar om djur med Djurportalen |
Pachycormidae är en utdöd familj av strålfeniga fiskar kända från Mesozoiska sediment i Eurasien och Amerika. Denna grupp var före år 2000 dåligt känd på grund av svårtolkade fragmentariska fossil. Nyare analyser av en mängd fossil har avslöjat att dessa storväxta fiskar silade plankton redan för 170 miljoner år sedan, en ekologisk nisch som i dag domineras av bardvalarna.
Fylogeni
Kladogram: .
| ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Status
Efter att ha granskat merparten av befintliga fossil har forskare från Storbritannien och USA helt omvärderat gruppens status. Pachycormiderna kännetecknas av att ha sågtandade bröstfenor, reducerade bukfenor och en benig rostrum. Flera av släktena bildade en hel dynasti av jättelika planktonfiltrerare, som dominerade oceanerna under mer än 100 miljoner år. Friedman et al. (2010) har presterat en utförlig fylogeni.[1]
Galleri
- Protosphyraena perniciosa
-
-
-
Noter och referenser
- ^ Matt Friedman, Kenshu Shimada, Larry D. Martin, Michael J. Everhart, Jeff Liston, Anthony Maltese, Michael Triebold (2010). ”100-million-year dynasty of giant planktivorous bony fishes in the Mesozoic seas.”. Science 327 (5968): sid. 990–993. doi:10.1126/science.1184743. PMID 20167784. http://science-mag.aaas.org/cgi/content/abstract/327/5968/990. ”Arkiverade kopian”. Arkiverad från originalet den 12 december 2019. https://web.archive.org/web/20191212190017/http://science-mag.aaas.org/cgi/content/abstract/327/5968/990. Läst 10 januari 2012.