Сер Річард Воллес, 1-й баронет
Сер Річард Воллес, 1-й баронет | |
---|---|
англ. Sir Richard Wallace, 1st Baronet | |
![]() | |
Народився | 21 червня 1818(1818-06-21)[2][4][…] або 26 липня 1818(1818-07-26)[6] Лондон, Сполучене Королівство[1] |
Помер | 20 липня 1890(1890-07-20)[1][2][…] Париж, Франція |
Поховання | Пер-Лашез[7] і Richard Wallace's tombd |
Країна | ![]() |
Діяльність | колекціонер мистецтва, філантроп, політик |
Знання мов | англійська[2] |
Magnum opus | Зібрання Воллеса |
Титул | баронет |
Посада | Член 22-го парламенту Сполученого Королівства[d], Член 21-го парламенту Сполученого Королівства[d][8] і Член 20-го парламенту Сполученого Королівства[d][8] |
Партія | Консервативна партія |
Батько | Річард Сеймур-Конвей[6][9] |
Мати | Elizabeth Agnes Dunlop-Wallaced[6][9] |
У шлюбі з | Леді Воллес[9] |
Діти | Edmond Wallaced[9] |
Нагороди | ![]() ![]() |
|
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e4/Richard_Wallace_by_Georges_Lafosse.jpg/200px-Richard_Wallace_by_Georges_Lafosse.jpg)
Сер Річард Воллес, 1-й баронет (англ. Sir Richard Wallace, 1st Baronet (21 червня 1818(18180621) — †20 липня 1890) — англійський колекціонер творів мистецтва.
Був побічним сином Річарда Сеймура-Конвея, 4 маркіза Гертфордського, для якого працював секретарем, і успадкував незаповіданий маєток свого батька та велику колекцію європейського мистецтва у 1871 році. Воллес збільшив колекцію, і в 1897 році, після його смерті, її було подаровано британській нації його вдовою. У наш час колекція, що стала музеєм, знаходиться у його лондонському особняку Гертфорд-хаус на Манчестер-сквер та має назву Зібрання Воллеса. Мешканцям міста Лісберн у Північній Ірландії він заповів Воллес-парк і середню школу Воллеса. Його дім у Лісберні на Кастл-стріт тепер використовується Південно-Східнім регіональним коледжем, а заміський будинок у Садборн-холі, неподалік Орфорда, графство Саффолк, був знесений у ХХ столітті.
Незважаючи на те, що його батько мав репутацію скнари, Воллес отримав популярність під час облоги Парижа за організацію благодійних акцій.
За свій рахунок Воллес організував дві повномасштабних станції швидкої допомоги[10], що працювали під час облоги; одна обслуговувала поранених французів, а друга — хворих і знедолених британців.[11]
Примітки
- ↑ а б в Le Figaro, Figaro / A. Brézet — Paris: Société du Figaro, 1890. — P. 1. — 322497 екз. — ISSN 0182-5852; 2496-8994d:Track:Q3488222d:Track:Q2834466d:Track:Q90d:Track:Q216047
- ↑ а б в г Bibliothèque nationale de France BNF: платформа відкритих даних — 2011.d:Track:Q19938912d:Track:Q54837d:Track:Q193563
- ↑ а б RKDartistsd:Track:Q17299517
- ↑ SNAC — 2010.d:Track:Q29861311
- ↑ Encyclopædia Britannicad:Track:Q5375741
- ↑ а б в Lundy D. R. The Peeraged:Track:Q67129259d:Track:Q21401824
- ↑ Le Figaro, Figaro / A. Brézet — Paris: Société du Figaro, 1890. — P. 1. — 322497 екз. — ISSN 0182-5852; 2496-8994d:Track:Q3488222d:Track:Q2834466d:Track:Q90d:Track:Q216047
- ↑ а б Hansard 1803–2005d:Track:Q19204319
- ↑ а б в г Kindred Britaind:Track:Q75653886
- ↑ Термін "швидка допомога" у 1870 році означав одночасно і польовий госпіталь[en], і засоби, що дозволяли евакуювати поранених.
- ↑ Horne, Alastair The Fall of Paris: The Siege and the Commune 1870-71. — London: Penguin Books, 1965. — P. 167-168. — ISBN 978-0-14-103063-0.
Ця стаття потребує додаткових посилань на джерела для поліпшення її перевірності. Будь ласка, допоможіть удосконалити цю статтю, додавши посилання на надійні (авторитетні) джерела. Зверніться на сторінку обговорення за поясненнями та допоможіть виправити недоліки. Матеріал без джерел може бути піддано сумніву та вилучено. (жовтень 2015) |
![]() | Це незавершена стаття про особу. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |