12-та зенітна дивізія (Третій Рейх)
12-та зенітна дивізія (Третій Рейх) 12. FlaK-Division | |
---|---|
![]() Прапор командира дивізії Люфтваффе | |
На службі | 22 вересня 1941 — 8 травня 1945 |
Країна | ![]() |
Належність | ![]() |
Вид | ![]() |
Роль | Війська протиповітряної оборони |
Чисельність | зенітна дивізія |
У складі | Див. Командування |
Гарнізон/Штаб | Рамбує |
Війни/битви | Друга світова війна
|
Командування | |
Визначні командувачі | Рудольф Айбенштайн |
12-та зенітна дивізія (Третій Рейх) (нім. 12. FlaK-Division) — зенітна дивізія Вермахту, що діяла протягом Другої світової війни у складі Повітряних сил Третього Рейху.
Історія
12-та зенітна дивізія почала формування на початку вересня 1941 року на основі IX. зенітної бригади в Рамбує на території окупованої Франції. Першим командиром став генерал-майор Рудольф Айбенштайн. Потім командування з'єднання перевели до Бордо і вже 21 вересня 1941 року до Смоленська. Там дивізію підпорядкували 2-му повітряному флоту, а з листопада 1941 року — VIII авіаційному корпусу.
З жовтня 1941 року 12-та зенітна дивізія брала участь у битві під Москвою. Після початку радянського контрнаступу наприкінці листопада 1941 року вермахт був змушений відступити. 12-та зенітна дивізія втратила не лише більшість гармат, але й майже весь особовий склад. Потім залишки розгромлених полків були зібрані у так звану бойову групу ПС і використані під командуванням VIII авіаційного корпусу в складі 4-ї армії. У грудні 1941 року новим командиром 12-ї зенітної дивізії став генерал-майор Готтард Франц. Наприкінці березня 1942 року командний пункт дивізії перебував у Мінську. Дивізія поповнювалася новими силами до травня 1942 року і складалася з трьох підпорядкованих полків:
- 21-й зенітний полк
- 146-й резервний зенітний дивізіон
- 351-й резервний зенітний дивізіон
- 101-й зенітний полк
- 134-й зенітний полк (до 20 травня 1942 р.)
9 серпня 1942 року штаб дивізії і 101-й зенітний полк були тимчасово переведені на інше бойове завдання, де разом з 6-м зенітним полком підтримували наступ двох німецьких корпусів. У вересні 1942 року після його завершення 16 офіцерів і 376 солдатів і унтерофіцерів зенітної дивізії були вбиті або поранені, а ще 42 зенітні гармати були знищені або непридатні для використання. З середини серпня 1942 року по березень 1943 року частини 12-ї зенітної дивізії майже безперервно вели запеклі бої, в тому числі під Брянськом і Орлом.
21 грудня 1942 року новим командиром дивізії став генерал-майор Ернст Буффа. Потім дивізія брала участь у танковій битві за Курськ у районі Орла. 22 серпня 1943 року за успіхи в цій битві дивізія була відзначена у Вермахтберіхті. У листопаді 1943 року командний пункт дивізії в Дворці (під Ленінградом) був підпорядкований 2-му зенітному корпусу. До нього увійшли такі частини:
- 21-й зенітний полк
- 34-й зенітний полк
- 101-й зенітний полк
- 134-й зенітний полк
З лютого 1944 року дивізія діяла на Ковельському та Брестському напрямках, беручи участь у відбитті атак Червоної армії. З вересня 1944 року брала участь у подальших важких ар'єргардних діях у районі Модлина (Польща) та Ломша. До 17 жовтня 1944 року підрозділи дивізії зафіксували 1050 збитих літаків і 657 знищених танків з початку Східної кампанії, і знову відзначена у Вермахтберіхт.
З січня 1945 року з початком радянського зимового наступу у Східній Пруссії 12-та зенітна дивізія керувала протиповітряними силами в районі Бромберга, маючи командний пункт спочатку в Грауденці, а з 7 лютого — в Бутові (Померанія). Підпорядковувалася 2-му зенітному корпусу. На цей момент дивізія мала 50 важких, 21 середню і легку зенітних батарей і 4 прожекторні батареї. У середині березня 1945 року її командний пункт знаходився в Данциг-Лангфурі, де дивізія була підпорядкована Командуванню Люфтваффе у Східній Пруссії. У середині квітня дивізійний склад 12-ї зенітної дивізії був виведений з попереднього району бойових дій без підпорядкованих йому частин. 77-й і 136-й зенітні полки передали у 18-ту зенітну дивізію. Командний склад 12-ї дивізії був відправлений до Вісмара та Свінемюнде, а потім негайно переведений до Праги, щоб прийняти там командування силами ППО.
10 квітня 1945 року рештки дивізії відступили з лінії фронту і передислокувалися до Свінемюнде, мали бути перевезені до Пльзені, але опинилися в Берліні, де брали участь у битві за столиці й зрештою капітулювали.
Райони бойових дій
- Франція (вересень 1941);
- Центральний напрям Східного фронту (вересень 1941 — лютий 1945);
- Польща (лютий — квітень 1945);
- Німеччина (квітень — травень 1945).
Командування
Командири
генерал-лейтенант Рудольф Айбенштайн (22 вересня — 1 грудня 1941);
генерал-лейтенант Готтард Франц (1 грудня 1941 — 20 грудня 1942);
генерал-лейтенант Ернст Буффа (21 грудня 1942 — 25 квітня 1944);
генерал-лейтенант Вернер Прелльберг (нім. Werner Prellberg) (25 квітня 1944 — 9 травня 1945).
Підпорядкованість
Час | Корпус | Командування/Флот | Штаб | |
---|---|---|---|---|
1941 | ||||
початок вересня | Люфтгау «Західна Франція» | Рамбує | ||
22 вересня | 2-й повітряний флот | Смоленськ | ||
листопад | VIII повітряний корпус | ОКЛ | центральний напрям | |
1942 | ||||
1 січня | VIII повітряний корпус | ОКЛ | центральний напрям | |
1 квітня | Командування Люфтваффе «Схід» | центральний напрям | ||
1943 | ||||
січень | Командування Люфтваффе «Схід» | центральний напрям | ||
6 травня | 6-й повітряний флот | центральний напрям | ||
3 листопада | II корпус ППО | 6-й повітряний флот | центральний напрям | |
1944 | ||||
1 січня | II корпус ППО | 6-й повітряний флот | центральний напрям | |
1945 | ||||
1 січня | II корпус ППО | 6-й повітряний флот | центральний напрям | |
8 березня | Командування Люфтваффе «Західна Пруссія» | Данциг | ||
12 березня | Командування Люфтваффе «Східна Пруссія» | Західна Пруссія | ||
квітень | VIII командування Люфтваффе | Пльзень |
Див. також
- 51-ша дивізія протиповітряної оборони (РФ)
- 160-та зенітна ракетна бригада (Україна)
- Повітряна ціль
- Кенігсберзька операція
- Закавказька зона ППО
- Башти протиповітряної оборони
Примітки
- Виноски
- Джерела
Посилання
- (нім.)
- 12. Flak-Division. на ww2.dk. (англ.)
- 12. Flak-Division. на axishistory.com. (англ.)
Література
- Karl-Heinz Hummel: Die deutsche Flakartillerie 1935—1945. Ihre Großverbände und Regimenter. VDM, Zweibrücken 2010, ISBN 978-3-86619-048-1, S. 57, 58.(нім.)
- Horst-Adalbert Koch, Heinz Schindler, Georg Tessin: FLAK. Die Geschichte der Deutschen Flakartillerie und der Einsatz der Luftwaffenhelfer. Podzun Verlag, 2. Auflage, Bad Nauheim 1965, S. 449.
|
- п
- о
- р
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9a/Generalfeldmarschall_Luftwaffe_Rechte_Seite.svg/90px-Generalfeldmarschall_Luftwaffe_Rechte_Seite.svg.png)
I • II • III • IV • V • VIII • IX • X • XI • XII • XIII • XIV • «Туніс» | |||||||
авіапольові | I • II • III • IV | ||||||
I • II • III • IV • V • VI • z.b.V. | |||||||
Інші |
|
1 · 2 · 3 · 4 · 5 · 6 · 7 · 9 · 10 · 11 · 14 · 15 · 16 · 17 · 18 · 21 · 22 · 31 · «Донець» | |
1 · 2 · 3 · 4 · 5 · 7 · 8 · 30 | |
1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7-ма парашутна • 7-ма повітряна • 8 • 9 • 10 • 11 • 20 • 21 • 22-га планерна • «Ердманн» | |
1 · 2 · 3 · 4 · 5 · 6 · 7 · 8 · 9 · 10 · 11 · 12 · 13 · 14 · 15 · 16 · 17 · 18 · 19 · 20 · 21 · 22 · 91 | |
1 · 2 · 3 · 4 · 5 · 6 · 7 · 8 · 9 · 10 · 11 · 12 · 13 · 14 · 15 · 16 · 17 · 18 · 19 · 20 · 21 · 22 · 23 · 24 · 25 · 26 · 27 · 28 · 29 · 30 · 31 · 1-ша зенітна прожекторна · 2-га зенітна прожекторна · Навчальна | |
| |||||||||||
| |||||||||||
штурмові SG або Sch.G | 1 · 2 «Іммельман» · 3 · 4 · 5 · 9 · 10 · 77 · 101 · 102 · 103 · 104 · 111 · 151 · 152 | ||||||||||
Інші |
|