Live-Evil
Live-Evil![]() | |
---|---|
![]() | |
Студійний альбом | |
Виконавець | Майлз Девіс |
Дата випуску | 17 листопада 1971 |
Записаний | 6 лютого, 3-4 червня, 18 грудня 1970 |
Жанр | Ф'южн, джаз-фанк |
Тривалість | 101:56 |
Студія звукозапису | Columbia Studio B, Нью-Йорк; The Cellar Door, Вашингтон |
Лейбл | Columbia |
Продюсер | Тео Масеро |
Професійні огляди | |
---|---|
Оцінки оглядів | |
Джерело | Рейтинг |
All Music Guide to Jazz | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Christgau's Record Guide | A-[2] |
DownBeat | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Encyclopedia of Popular Music | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
The Penguin Guide to Jazz | ![]() ![]() ![]() ![]() |
The Rolling Stone Album Guide | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Sputnikmusic | 4/5[7] |
Entertainment Weekly | A-[8] |
Los Angeles Times | ![]() ![]() ![]() ![]() |
Pitchfork | 9.9/10[10] |
Live-Evil — альбом концертних і студійних записів американського джазового музиканта Майлза Девіса.[11] Частина альбому містить музику з концерту Девіса в Cellar Door 1970 року, яку продюсер Тео Масеро згодом відредагував і змонтував у студії.[12] Вони були виконані у вигляді тривалих, щільних джемів у стилі джаз-рок, тоді як студійні записи складалися переважно з переспівівів композицій Ермето Паскоаля.[13] Альбом був випущений 17 листопада 1971 року.
Передісторія
У записі альбому бере участь низка відомих джазових музикантів, зокрема Кіт Джарретт і Джек Деджонетт. Один з ключових музикантів альбому, Джон Маклафлін, не був постійним учасником групи Майлза Девіса під час запису. Девіс зателефонував Маклафліну в останню хвилину, щоб він приєднався до гурту на останню з чотирьох ночей, коли вони записувалися наживо в Cellar Door, оскільки Девіс «шукав елемент, який він не зовсім допрацював»[14] у попередні ночі.
Девіс спочатку планував, що альбом стане духовним наступником Bitches Brew, але від цієї ідеї відмовилися, коли стало очевидно, що Live-Evil — це «щось зовсім інше».[15]
Обкладинка
Обкладинку альбому проілюстрував художник Маті Кларвейн. Кларвейн намалював передню обкладинку окремо від Девіса, але задня частина була намальована за пропозицією Майлза:
![]() | "Я малював вагітну жінку для обкладинки, і в день, коли я закінчив, Майлз зателефонував мені і сказав: "Я хочу фотографію життя з одного боку і зла з іншого". І все, що він згадав - це жаба. Тоді поруч зі мною лежав примірник журналу Time з Едгаром Гувером на обкладинці, і він був схожий на жабу. Я сказав Майлзу, що знайшов жабу".[16] | ![]() |
Рекорд-клубні видання альбому просто мали назву альбому, надруковану на чорній обкладинці.[17]
Відгуки критиків
Live-Evil був випущений лейблом Columbia Records у 1971 році і отримав схвальні відгуки критиків.[18] У сучасній рецензії для Rolling Stone Роберт Палмер сказав, що «це звучить так, як Майлз мав на увазі, коли вперше захопився електричною музикою, більш вільними структурами і рок-ритмами». Він назвав короткі, схожі на балади записи «речами великої краси», позбавленими соло, але сповненими «приголомшливих, гірко-солодких ліній», а також похвалив соло кожного учасника гурту на живих джемах: «Всі просто грають, немає ніяких слабких ланок, і немає ніякої перевантаженості, про яку можна було б говорити. Майлз реагує на цю щасливу ситуацію, відриваючись на повну».[19] Критик Black World Ред Скотт зауважив, що всі пісні Live-Evil «зливаються в ідеальне доповнення музикантів, які передають настрій один одному».[20] Піт Велдінг з Down Beat був менш захопленим у своїй рецензії. Він написав, що живі записи характеризуються «довгими нудними відрізками тупцювання на місці, що чергуються з моментами сили та натхнення».[3]
Журналіст Джон Корбетт назвав Live-Evil «надзвичайно креативним електричним колажем»,[3] а Ерік Девіс зі Spin визнав музику «кінетичною» і описав гру Маклафліна як «індуїстський хеві-метал».[21] Райан Шрайбер з Pitchfork вважав, що це «найдоступніший з електричних релізів Майлза Девіса кінця 70-х», описуючи його музику як «водночас сексуально запальну і тривожну». Він сказав, що живі записи «охоплюють діапазон від екшн-фанку для бійки в барі до чуттєвої магії джазу в спальні, створюючи дві години зарядженої ексцентричності, яку ви ніколи не забудете».[10] Роберт Крістгау сказав, що окрім звивистої «Inamorata», «довгі частини зазвичай захоплюючі і часто збуджуючі», включаючи «Funky Tonk», яку він назвав «найпереконливішим ритмічним дослідженням Девіса на сьогоднішній день». Він вважав, що коротші твори звучать як «імпресіоністичні експерименти», тоді як «Selim» і «Nem Um Talvez» доречно «відсилають до кінця 50-х».[2] Едвін Фауст зі Stylus Magazine назвав Live-Evil «одним з найфанковіших альбомів, коли-небудь записаних», вважаючи «похмурі» короткі композиції «переслідуючими прикладами музичної чистоти — Майлз збагачує наш слух виразними мелодіями (на думку спадає його робота над Sketches of Spain), в той час, як бас обережно підкрадається, орган напружено гуде, а людські свистки/вокали зловісно ширяють, немов замислені фантоми».[22]
Трек-лист
Сторона 1 | |||
---|---|---|---|
# | Назва | Автор музики | Тривалість |
1. | «Sivad (live)» | Майлз Девіс | 15:16 |
2. | «Little Church» | Ермето Паскоаль | 3:17 |
3. | «Gemini/Double Image» | Девіс/Джо Завінул | 5:56 |
Сторона 2 | |||
---|---|---|---|
# | Назва | Автор музики | Тривалість |
1. | «What I Say (live)» | Девіс | 21:12 |
2. | «Nem Um Talvez» | Паскоаль | 4:03 |
Сторона 3 | |||
---|---|---|---|
# | Назва | Автор музики | Тривалість |
1. | «Selim» | Паскоаль | 2:15 |
2. | «Funky Tonk (live)» | Девіс | 23:28 |
Сторона 4 | |||
---|---|---|---|
# | Назва | Автор музики | Тривалість |
1. | «Inamorata and Narration by Conrad Roberts (live)» | Девіс | 26:29 |
101:56 |
Персоналії
Живі треки на Live-Evil були урізаними редакціями різних живих джемів, записаних на The Cellar Door у 1970 році.
Сторона 1 (25:50)
2. «Little Church» (3:14)
3. «Gemini/Double Image» (5:53)
Сторона 2 (25:12)
2. «Nem Um Talvez» (4:03)
| Сторона 3 (25:38)
2. «Funky Tonk» (23:26)
Сторона 4 (26:29)
|
Примітки
- ↑ Jurek, Thom (2002). Live-Evil. У Bogdanov, Vladimir; Woodstra, Chris; Erlewine, Stephen Thomas (ред.). All Music Guide to Jazz. Backbeat Books. с. 313. ISBN 0-87930-717-X.
- ↑ а б Christgau, 1981, с. 102.
- ↑ а б в Alkyer, Frank; Enright, Ed; Koransky, Jason, ред. (2007). The Miles Davis Reader. Hal Leonard Corporation. с. 257, 331. ISBN 978-1423430766.
- ↑ Larkin, Colin (2007). The Encyclopedia of Popular Music (вид. 4th). Oxford University Press. ISBN 978-0195313734.
- ↑ Cook та Morton, 1992, с. 377.
- ↑ Considine et al., 2004, с. 215.
- ↑ Campbell, Hernan M. (18 квітня 2012). Review: Miles Davis - Live Evil. Sputnikmusic. Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ Tom Sinclair. Miles Davis live albums (англ.). Entertainment Weekly. Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ Don Heckman. Unleashing More of the Davis Legacy : MILES DAVIS (англ.). Los Angeles Times. Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ а б Schreiber, Ryan (1997). Review: Live-Evil. Pitchfork. Archived from on 2011-01-08.
- ↑ Cole, George (2007). The Last Miles: The Music of Miles Davis, 1980–1991. University of Michigan Press. с. 27. ISBN 978-0-472-03260-0.
- ↑ Carr, Roy (21 серпня 1997). GoogleBooks preview. ISBN 9780306807787. Процитовано 14 червня 2013.
- ↑ White, Lenny (2012). Miles, Tony Williams, and the Road to Bitches Brew. У Dregni, Michael (ред.). Miles Davis: The Complete Illustrated History. Voyageur Press. с. 153. ISBN 978-0760342626.
- ↑ Goode, Mort, ред. (1972). The Inner Sleeve. Columbia.
- ↑ Davis, Miles. Miles: The Autobiography. ISBN 0-634-00682-7
- ↑ Szwed, John. So What: the Life of Miles Davis, p. 319
- ↑ Miles Davis — Live-Evil, Discogs
- ↑ Carr, Ian (2009). Miles Davis: The Definitive Biography. Da Capo Press. ISBN 978-0786747016.
- ↑ Bob Palmer. Live-Evil (англ.). Rolling Stone. Процитовано 7 червня 2023.
- ↑ Scott, Red (September 1972). «Review: Live-Evil». Black World: 19, 86.
- ↑ Davis, Erik (April 1997). «Freakin' the Funk — Revisiting Miles Davis's '70s Visions». Spin: 117.
- ↑ Faust, Edwin C. (September 1, 2003). Review: Live-Evil [Архівовано 2016-11-13 у Wayback Machine.]. Stylus Magazine.
Бібліографія
- Christgau, Robert (13 жовтня 1981). Christgau's Record Guide: Rock Albums of the Seventies. Ticknor & Fields. ISBN 0899190251.
- Considine, J. D. та ін. (2 листопада 2004). Brackett, Nathan; Hoard, Christian (ред.). The New Rolling Stone Album Guide: Completely Revised and Updated 4th Edition. Simon & Schuster. ISBN 0-7432-0169-8.
- Cook, Richard; Morton, Brian (1992). The Penguin Guide to Jazz on CD, LP and Cassette. Penguin Books. ISBN 0140153640.