Magyarország kolozsvári főkonzulátusa
Magyarország kolozsvári főkonzulátusa | |
![]() | |
Rangja | főkonzulátus |
Küldő ország | Magyarország |
Fogadó ország | Románia |
Alapítva | 1922 |
Vezető | Grezsa Csaba (2022–) |
Beosztása | főkonzul |
Irányítószám | 400113 |
Település | Kolozsvár |
Cím | Fő tér |
Elhelyezkedése | |
![]() ![]() Magyarország kolozsvári főkonzulátusa Pozíció Kolozsvár térképén | |
![]() | |
Magyarország kolozsvári főkonzulátusa weboldala EmbassyPages.com ID | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Magyarország kolozsvári főkonzulátusa témájú médiaállományokat. |
Magyarország kolozsvári főkonzulátusa (románul: Consulatul General al Ungariei Cluj-Napoca) hazánk 1922 óta - a hullámzó magyar–román kapcsolatok aktuális állásának függvényében éppen hol bezárt, hol újranyitott - főkonzulátusa. Az intézmény 1997-től Kolozsváron a Piața Unirii nr. 23., vagyis a Fő tér 23. alatt, az úgynevezett Rucska-házban működik, vezetője 2022-től Grezsa Csaba főkonzul.[1]
Hatásköre
Romániában a bukaresti nagykövetség konzuli osztálya mellett a csíkszeredai és a kolozsvári konzulátus látja el a magyar állampolgárok képviseletét, a három intézmény konzuli kerületei lefedik Románia területét. A főkonzulátus állampolgárok ügyeivel foglalkozik, a konzulátusok általános ügyrendjének megfelelően államközi diplomáciai kapcsolatokkal nem. A kolozsvári főkonzulátushoz az alábbi megyék tartoznak: Arad, Bihar, Kolozs, Szatmár, Szilágy és Temes megye.
Története
A trianoni békeszerződést követően elcsatolt területekről megindult népmozgásokhoz szükséges iratokkal kapcsolatos ügyek intézésére útlevélkirendeltséget nyitottak a Központi Szállóban feltehetőleg 1922-ben (a bukaresti nagykövetség 1921 januárjában nyílt).[2][3] Az első hivatalvezető Aichhorn Richárd volt.[4] Az útlevélhivatalt 1936-tól konzulátusként működtették, első (ideiglenes) konzulunk Bothmer Károly volt. Az intézmény a Monostori út (Strada Moților) 3. szám alatt működött.[5] Az 1940-es második bécsi döntés hatására Kolozsvár ismét Magyarország része lett, így a konzulátust bezárták. A második világháború idején a két ország között a diplomáciai kapcsolatok megszakadtak, azok ismételt felvételére csak 1945 után került sor. Kezdetben politikai misszió működött Bukaresten, ami csak 1947-ben alakult át követséggé, és azonnal szorgalmazták a kolozsvári konzulátus ismételt megnyitását. Ezt azonban két év alatt sem tudták elérni: a román hatóságok csak egy ideiglenes, két évi időtartamra engedélyezett útlevélhivatal felállítását hagyták jóvá, ami 1949. augusztus 1-jén meg is nyílt az Erzsébet út 8. szám alatt.[6] Bár magyar részről igény mutatkozott, hogy a hivatal kulturális és gazdasági feladatokat is ellásson, a románok rendre annak bezárást szorgalmazták. Bár az eredeti, két éves időtartamot jócskán túlélte a képviselet, végül azt 1955-ben román nyomásra be kellett zárni.[7]
Több mint két évtized elteltével, 1977. június 16-án Nagyváradon írták alá[8] azt a magyar-román egyezményt, amely lehetővé tette, hogy Románia Debrecenben, Magyarország pedig Kolozsváron állítson fel főkonzulátust (a debreceni román főkonzulátus egyébként 1985-ben anyagi okok miatt bezárt). Erre elsősorban a megnövekedett idegenforgalom, a családlátogatások és a kishatárfogalom miatt volt szükség. A főkonzulátus megnyitására azonban csak 1980. április 11-én[9] került sor, első főkonzulunk Szepes István lett, akit még 1978-ban neveztek ki, de csak 1980-tól dolgozhatott az akkor átadott épületben. Jogilag tehát 1977-ben, gyakorlatilag azonban csak 1980-ban nyílt főkonzulátus Kolozsváron. A székhelye ekkor a Tisztviselőtelepen, az Attila út (Str. Andrei Mureșanu) és Zrínyi utca sarkán volt.[3]
1988. június 27-én zajlott Románia budapesti nagykövetsége előtt a falurombolás elleni Erdély-tüntetés, melyre válaszul a Nicolae Ceaușescu vezette Románia bezáratta a kolozsvári magyar főkonzulátust. Ekkor Vékás Domokos volt a képviselet vezetője (aki Szepes Istvánt váltotta 1984-ben), és őt, valamint a főkonzulátus valamennyi munkatársát kiutasították Romániából, 48 órát hagyva az összecsomagolásra, az épület átadására és az ország elhagyására. 1988. június 28-án tehát ismét bezárt a kolozsvári képviseletünk.[10] Ezt követően Magyarország évekig tárgyalt Romániával a főkonzulátus megnyitásáról, erre azonban csak kilenc évvel később, 1997. július 23-án került sor, a magyarellenességéről hírhedt Gheorghe Funar polgármestersége idején, aki egyébként nem volt jelent a megnyitón. Első főkonzulunk Bitay Károly volt.[11]
Kolozsvár mindig is kiemelt célpontja volt az Erdélyben működő külföldi képviseleteknek: 1933-ban brit, svájci, francia, német, görög, olasz, norvég és lengyel konzulátusok működtek a városban,[12] 2019-ben pedig - a magyaron kívül - olasz, holland, szlovén és török konzulátusok működnek itt.[13]
Magyar képviseletek működése Kolozsváron 1922-2019 között | |
képviselet rangja | időtartam |
---|---|
útlevélkirendeltség | 1922–1936 |
konzulátus | 1936–1940 |
útlevélhivatal | 1949–1955 |
főkonzulátus | 1977–1988 |
főkonzulátus | 1997– |
Főkonzulok
- Grezsa Csaba 2022–
- Mile Lajos 2014–2022
- Magdó János(wd)
- Szilágyi Mátyás 2008–2012
- Cseh Áron 2003–2008
- Alföldi László 1999–2003
- Bitay Károly 1997–1999[14]
- 1988 és 1997 között nem működött a főkonzulátus
- Vékás Domokos 1983–1988
- Szepes István 1978–1983
Jegyzetek
- ↑ Magyarország főkonzulátusa - Kolozsvár. a főkonzulátus honlapja (2022) (Hozzáférés: 2022. október 11.)
- ↑ A M. kir. kormány 1919-1922, évi működéséről és az ország közállapotairól szóló jelentés és statisztikai évkönyv. 1926: Athenaeum Irodalmi és Nyomdai Rt.. 1926. 16. o.
- ↑ a b Asztalos Lajos: Kolozsvár: Helynév- és településtörténeti adattár. Kolozsvár: Kolozsvár Társaság Polis. 2004. 302. o. ISBN 973 8341 44 2
- ↑ A bukaresti magyar követség kirendeltséget állít fel Kolozsvárt. Ellenzék, XLII. évf. 276. sz. (1921. december 14.) 3. o.
- ↑ Magyarország tiszti cím- és névtára. Budapest: M. kir. Központi Statisztikai Hivatal. 1936. 32. o.
- ↑ Asztalos Lajos: Konzulátusok Kolozsvárt. Szabadság, IX. évf. 44. sz. (1997. február 4.) arch Hozzáférés: 2018. szeptember 2.
- ↑ Lipcsey Ildikó: Adalékok a magyar-román külkapcsolatok történetéhez, 1945-1955. Külügyi Szemle, V. évf. 3–4. sz. (1999) 232–235. o. (fizetős hozzáférés)
- ↑ Gresznáryk Pál: A Magyar Népköztársaság konzuli kapcsolatai. Külügyi Szemle, IV. évf. 4. sz. (1977) 37. o.
- ↑ Megnyílt a magyar főkonzulátus. Magyar Hírlap, XIII. évf. 85. sz. (1980. április 12.) 3. o.
- ↑ Két visszaemlékezés a kolozsvári magyar főkonzulátus bezárásáról. Transindex (2007. január 23.) (Hozzáférés: 2019. május 24.)
- ↑ Ma újra megnyílik a kolozsvári magyar konzulátus. Népszabadság, LV. évf. 170. sz. (1997. július 23.) 1. o.
- ↑ A kolozsvári főkonzulátus krónikája. Népszabadság, LV. évf. 170. sz. (1997. július 23.) 3. o.
- ↑ Foreign consulates in Cluj. EmbassyPages (2019) (Hozzáférés: 2019. május 25.)
- ↑ Kolozsvári konzulkálvária. Vasárnapi Hírek, XV. évf. 38. sz. (1999. szeptember 19.) 2. o.
Kolozsvár-portál
Erdély-portál